ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2026 Справа № 914/885/26 

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко», м. Київ,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма Марка», м. Львів,
про: стягнення 12 748,4 грн
Суддя І. Б. КОЗАК
Без виклику сторін.
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма Марка» про стягнення 12 748,4 грн.
Ухвалою суду від 25.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Правова позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач поставив відповідачу товар за договором поставки №101485-12/17 від 02.10.2017 на суму 10 663 грн який відповідачем не оплачений. У зв`язку з чим просить суд про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 10 663 грн, пеню в розмірі - 759,54 грн, штраф - 1066,30 грн, інфляційні втрати – 182,02 грн, та 3% річних від суми боргу в розмірі – 77,54 грн. 
Попередній розрахунок судових витрат:
- 2662,4 грн - сума сплаченого судового збору;
- 10 000 грн – витрати на професійну правничу допомогу.
Правова позиція відповідача.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав.
Обставини справи.
02.10.2017 між Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ І КО» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма Марка» (покупець) було укладено Договір поставки №101485-12/17. 
За умовами договору постачальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором, передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві товар, а покупець в свою чергу - зобов`язався прийняти вказаний товар та сплатити за нього певну грошову суму (пункт 1.1. Договору).
Оплата за цим договором здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі 100 (сто) відсотків вартості товару, отриманого за видатковою накладною протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту одержання товару (пункт 4.3. Договору).
На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 10 663 грн згідно видаткових накладних №265355 від 02.12.2025 на суму 3675,94 грн та №274898 від 15.12.2025 на суму 6987,06 грн. 
Однак відповідач свого обов`язку щодо оплати за поставлений товар не виконав.
У зв`язку з порушенням строків оплати заборгованості позивачем було нараховано на основну суму заборгованості 759,54 грн пені, 1066,30 грн штрафу, 182,02 грн інфляційних втрат та 77,54 грн 3% річних.
Станом на дату винесення рішення відповідачем не подано доказів оплати заборгованості.
Оцінка суду.
Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Між сторонами у справі виникли права і обов`язки на підставі Договору поставки №101485-12/17 від 02 жовтня 2017 року.
Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем товару на загальну суму 10 663 грн згідно видаткових накладних №265355 від 02.12.2025 на суму 3675,94 грн та №274898 від 15.12.2025 на суму 6987,06 грн. Вказані видаткові накладні підписані та скріплені печатками позивача та відповідача.
Доказів оплати заборгованості за поставлений товар матеріали справи не містять.
Таким чином, вимога про стягнення 10 663 грн основної суми боргу є підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Здійснивши перерахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, за період зазначений позивачем, суд встановив правомірність до стягнення з відповідача 182,02 грн інфляційних втрат та 77,54 грн 3% у межах визначеного позивачем періоду.
Згідно пункту 10.2. Договору за порушення строку оплати, визначеного пунктом 4.3 даного договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, а за прострочення понад три дні додатково стягується штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від вартості несплаченого вчасно товару.
На підставі п.10.2. Договору позивач нарахував відповідачу пеню на суму 759,54 грн та 1066,30 грн штрафу. Здійснивши перерахунок, суд встановив правомірність до стягнення з відповідача 759,54 грн пені та 1066,30 грн штрафу.
Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Судові витрати.
Сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача повністю.
Позивачем заявлено до стягнення 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
В матеріалах справи міститься: Договір про надання правничої допомоги №23162981 від 01 листопада 2019 року, договір про внесення змін до договору про надання правничої допомоги від 24.12.2019, додатковий договір №38557981 до договору про надання правничої допомоги від 18.03.2026, Акт наданої правової допомоги від 20.03.2026 на суму 10 000 грн та платіжна інструкція №568 від 23.03.2026 на суму 10 000 грн згідно яких вбачається, що всього позивачу надано правничу допомогу у справі на суму 10 000 грн.
Згідно пункту 3 Акту наданої правової допомоги від 20.03.2026 адвокат надав правову допомогу, а саме: Складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма Марка» на користь Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко» (в тому числі аналіз матеріалів справи, документів, поданих клієнтом на підтвердження заборгованості та надання консультацій з даного предмету. Розмір гонорару за надані послуги – 10 000 грн, без ПДВ.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у Постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та у Постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях від 12 жовтня 2006 у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 у справі «Баришевський проти України» зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Таким чином, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.
Клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами від відповідача не надходило.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є правомірною, такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відтак, вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі - у розмірі 10 000 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 238, 241-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма Марка» (адреса: 79000, Львівська обл., місто Львів, площа Маланюка, будинок 6, ідентифікаційний код: 38557981) на користь Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко» (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 28/2, ідентифікаційний код: 23162981) 10 663 грн основного боргу, 759,54 грн пені, 1066,30 грн штрафу, 182,02 грн інфляційних втрат, 77,54 грн 3% річних, 2662,40 грн судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
4. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
5. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Суддя Козак І.Б.