ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року	справа № 380/20140/25  м. Львів	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - третя особа, ГУ ПФУ у Львівській області), у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.09.2025 №1019 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», п. п 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за №158/7.4-22/51 від 04.09.2025 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за № 157/7.4-22/51 від 04.09.2025, з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 15.09.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зважаючи на досягнення пенсійного віку та наявність необхідного стажу державної служби, звернулася до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення від 22.09.2025 №1019, яким відмовлено у перерахунку пенсії. Підставою для відмови слугувало те, що посади на яких на яких працювала позивачка в органах державної митної служби не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби та не підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Позивачка вважає відмову відповідача протиправною та вказує на дотримання усіх умов, передбачених п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», а саме: досягнення необхідного віку, наявність страхового стажу, стажу служби на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, понад 10 років станом на 01.05.2016, що у сукупності дає право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
З метою поновлення порушеного права, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою судді 13.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
30.10.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що 15.09.2025 позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889. За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області розглянуло заяву та прийняло рішення про відмову у перерахунку пенсії. Підставою для прийняття такого рішення слугувало відсутність необхідного стажу на посадах державної служби. Крім того зауважує, що основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії згідно зі ст. 37 Закону №3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу державного службовця. Стверджує, що в трудовій книжці запис про зміну прізвища не завірено належним чином, відсутні посилання на документи, на підставі яких виправлено прізвище, що не відповідає п.2.13 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58. Зауважує, що підстави для переведення пенсії позивачки на пенсію у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» відсутні, тому її вимога стосовно врахування при призначенні такого виду пенсії довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 04.09.2025 № 158/7.4-22/51 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за № 157/7.4-22/51 від 04.09.2025 є передчасною. Зважаючи на викладене, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
10.03.2026 третя особа подала пояснення, у яких зазначає, що за принципом екстериторіальної та за результатами розгляду заяви позивачки відповідач прийняв рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії. Вказує, що оскільки позивачка обіймала посаду у Рава-Руській митниці Держмитслужби України з присвоєнням спеціального звання та немає відповідного спеціального стажу станом на 01.05.2016, підстави для перерахунку відсутні.
Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутнє клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивачка отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується відповідачем.
Відповідно до записів трудової книжки від 06.11.1976 серії НОМЕР_1 позивачка у спірний період працювала:
- 27.11.1997 – прийнята на службу у Рава-Руську митницю і призначена на посаду інспектора;
- 27.11.1997 – прийняла присягу державного службовця;
- 11.02.1998 – звільнена у порядку переведення до Західної регіональної митниці згідно п. 5 ст. 36 КЗпП;
- 12.02.1998 – призначена інспектором у поста «Краківець» 39 м;
- 17.05.1999 – звільнена з посади по переведенню у Рава-Руську митницю;
- 18.05.1999 – призначена на посаду інспектора митного поста «Краковець»;
- 28.02.2001 – звільна із займаної посади згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України по переведенню у Галицьку митницю;
- 01.03.2001 – призначена на посаду інспектора пасажирсько-вантажного сектора №4 м/п «Краківець» Галицької митниці;
- 31.08.2001 – переміщена на посаду інспектора пасажирсько-вантажного сектора №3 псажирсько-вантажного відділу м/п «Краківець» пасажирсько-вантажного сектора №3;
- 06.11.2001 – переведена на посаду інспектора пасажирського сектора №3 пасажирського відділу м/п «Краковець», увільнивши з посади інспектора пасажирсько-вантажного відділу м/п «Краковець»;
- 23.11.2001 – переведена на посаду інспектора загального відділу, звільнивши з посади інспектора пасажирського сектора №3 пасажирського відділу м/п «Краковець»;
- 23.11.2001 – переведена на посаду інспектора загального відділу;
- 21.12.2001 – переведена на посаду інспектора вантажного сектора №4 вантажного відділу м/п «Краковець»;
- 08.02.2002 – переведена на посаду інспектора вантажного сектора №2 вантажного відділу м/п «Мостиська»;
- 01.01.2003 – переведена на посаду старшого інспектора вантажно-пасажирського відділу м/п «Мостиська»;
- 08.09.2003 – переведена на посаду старшого інспектора вантажної зміни вантажно-пасажирського сектора №2 м/п «Мостиська»; 
- 16.06.2005 – звільнена в порядку переведення в Мостиську митницю згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України;
- 17.06.2005 – призначена на посаду старшого інспектора вантажного сектора №1 вантажного відділу м/п «Шегині» у порядку переведення з Галицької митниці;
- 14.03.2006 – переведена на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення №1 відділу митного оформлення №2 м/п «Шегині»;
- 28.02.2007 – звільнена з посади у зв`язку з переведенням на роботу у Західну регіональну митницю згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України;
- 01.03.2007 – призначена на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення №1 відділу митного оформлення №2 м/п «Мостиська», у порядку переведення з Мостиської митниці;
- 01.01.2008 – переміщена на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення (Шегині) митного поста «Мостиська»;
- 30.04.2008 – звільнена із займаної посади згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України у порядку переведення у Львівську митницю;
- 01.05.2008 – призначена на посаду старшого інспектора сектору митних платежів митного поста Мостиської в порядку переведення із Західної регіональної митниці;
- 26.06.2008 – переведена на посаду старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська»;
- 25.04.2009 – переведена на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення №3 відділу митного оформлення №1 митного поста «Мостиська»;
- 14.08.2009 – переміщена на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення №2 відділу митного оформлення №1 митного поста «Мостиська»;
- 01.05.2010 – переведена на посаду інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Смільниця»;
- 11.12.2011 – переведена на посаду інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець»;
- 04.02.2012 – переведена на посаду старшого інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець»;
- 19.04.2013 – переведена на посаду інспектора митного оформлення №2 митного поста «Львів-аеропорт»;
- 01.06.2013 – переведена на посаду інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Львів-аеропорт»;
- 04.10.2013 – переведена на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Львів-аеропорт»;
- 28.10.2013 – переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Львів-аеропорт»;
- 11.11.2014 – переведена на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Львів-аеропорт»;
- 27.04.2016 – переведена на посаду старшого державного інспектора відділу митного поста «Львів-аеропорт»; 
- 06.06.2016 – переведена на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Львів-аеропорт»;
- 01.12.2017 – переведена на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Краковець» тимчасово на умовах строкового трудового договору, на час відсутності основного працівника ОСОБА_2 ;
- 11.12.2017 – переведена на посаду державного інспектора митного поста «Угринів»;
- 07.12.2019 – звільнена із займаної посади в порядку переведення до Галицької митниці Держмитслужби, п. 1 ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про державну службу»;
- 08.12.2019 – призначена на посаду державного інспектора відділу №2 митного поста «Угринів» в порядку переведення з Львівської митниці ДФС;
- 12.12.2019 – переведена н посаду державного інспектора відділу №4 митного поста «Угринів»;
- 01.09.2020 – переведена на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Угринів»;
- 30.06.2021 – звільнена із займаної посади в порядку переведення до Львівської митниці п. 2 ч. 1 ст.41 ЗУ «Про державну службу» та п. 5 ст. 36 КЗпП України;
- 01.07.2021 – призначена на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Угринів» шляхом укладення контракту про проходження державної служби в порядку переведення з галицької митниці Держмитслужби;
- 01.01.2024 – переведена на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» шляхом укладення контракту про проходження державної служби.
Відомостями трудової книжки також підтверджено, що ОСОБА_1 присвоєно: 
- 08.06.1998 персональне звання «Інспектор митної служби ІІІ рангу»;
- 03.07.2000 персональне звання «Інспектор митної служби 2-го рангу»;
- 12.09.2002 персональне звання «Інспектор митної служби І рангу»;
- 30.03.2004 спеціальне звання «Інспектор митної служби ІІІ рангу»;
- 30.11.2005 спеціальне звання «інспектор митної служби ІІ рангу»;
- 27.11.2006 спеціальне звання «Інспектор митної служби І рангу»;
- 01.01.2014 спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу»;
- 08.12.2019 7 ранг державного службовця;
- 25.06.2020 спеціальне звання «Інспектор митної служби І рангу»;
15.09.2025 позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-XIII «Про державну службу».
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення визначено ГУ ПФУ в Запорізькій області.
За результатами розгляду заяви відповідач прийняв рішення №1019 від 22.09.2025 про відмову в перерахунку пенсії. 
За змістом рішення, «Згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 27.11.1997 обіймала посаду у Рава-Руській митниці Держмитслужби України. З 08.06.1998 року ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби ІІІ рангу», з 03.07.2000 присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби ІІ рангу», з 12.09.2002 присвоєно персональне звання «інспектор митної служби І рангу».
Оскільки посадовим особам митних органів згідно зі статтею 573 Митного кодексу України №4495-VІ від 13.03.2012 із наступними змінами, присвоюється спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначений статтею 25 Закону України «Про Державну службу» №3723-XII, періоди роботи ОСОБА_1 з дати присвоєння спеціального звання «інспектор митної служби» не підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
В трудовій запис про зміну прізвища не завірено належним чином, відсутні посилання на документи, на підставі яких виправлено прізвище, що не відповідає п. 2.13.Інструкції «про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58.
З урахуванням зазначеного, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в заявленому перерахунку у зв`язку з відсутністю стажу державної служби, який дає право на пенсію відповідно до Закону України №889-VIII «Про державну службу» ».
Вважаючи рішення про відмову у перерахунку та переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» протиправним, позивачка пред`явила цей позов.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із прийняттям рішення про відмову у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця згідно з Законом України «Про державну службу».
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 10 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-IV унормовано порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 регулювалися Законом України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII).
За правилами ч. 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 3723-XII регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. 
Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон №3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної досади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).
Підпунктом 1 п. 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18).
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.
Аналогічна правова позиція сформована у постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №560/2398/19, від 22.05.2024 у справі №500/1404/23.
Згідно з оскаржуваним рішенням підставою для відмови позивачці у переході на пенсію за віком на підставі Закону №889-VIII слугувала відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, оскільки посадовим особам митних органів присвоюється спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначений статтею 25 Закону України «Про Державну службу» №3723-XII.
У цьому контексті суд звертає увагу на таке.
Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - порядок № 283), та додатку до нього (діяли до 01.05.2016).
Згідно з п. 5 порядку № 283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії
Відповідно до п. 1 порядку № 283 цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
За приписами п. 4 порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.
Також за змістом п. 2 порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Частиною 17 ст. 37 Закону №3723-XII регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Відповідно до ст. 408 Митного кодексу України (в редакції Закону від 11.07.2002 № 92-IV) (далі - МК України) правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, згаданим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».
Згідно з ч. 1 ст. 413 МК України у вказаній вище редакції, особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 569 МК України (у редакції Закону від 13.03.2012 № 4495-VI) посадовими особами митної служби України є працівники митних органів України, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності митної служби України і яким присвоєно спеціальні звання митної служби. Посадові особи митної служби України є державними службовцями.
Правове становище посадових осіб митної служби України визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
За змістом ч. 1 ст. 588 МК України (у редакції Закону від 13.03.2012 № 4495-VI) пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу». Час служби зазначених осіб в митних органах зараховується до стажу державної служби, необхідного для призначення пенсії державного службовця.
Частиною 1 ст. 588 МК України (у редакції Закону №405-VII від 04.07.2013) передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Отже, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивачки, та яке діє дотепер, визначено, що посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.
Як вже зазначено судом, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 цього Закону і «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889, а саме: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Суд встановив, що на день звернення до відповідача за пенсією позивачка досягнула віку 66 років, тобто пенсійного віку, що відповідає приписам ст. 37 Закону №3723-XII.
Відповідно до записів у трудовій книжці серії 06.11.1976 серії НОМЕР_1 позивачка у періоди з 27.11.1997 до 11.02.1998 працювала у Рава-Руській митниці, з 11.02.1998 до 17.05.199 – у Західній регіональній митниці, з 17.05.1999 до 28.02.2001 – у Рава-Руській митниці, з 01.03.2001 до 16.06.2005 – у Галицькій митниці, з 17.06.2005 до 28.02.2007 – у Мостиській митниці, з 01.03.2007 до 30.04.2008 – у Західній регіональній митниці, з 01.05.2008 до 07.12.2019 – у Львівській митниці, з 07.12.2019 до 30.06.2021 – у Галицькій митниці, з 01.07.2021 до тепер – у Львівській митниці.
Присягу державного службовця прийняла 27.11.1997, 08.12.2019 присвоєно 7 ранг державного службовця.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом № 889, а саме 01.05.2016 становив більше 10 років; станом на вказану дату позивачка займала посаду державної служби, тож за сукупністю умов, про які судом зазначено вище, позивач має право на переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Крім того оскаржуваному рішенні відповідач зазначає, що в трудовій книжці запис про зміну прізвища не завірено належним чином, відсутні посилання на документи, на підставі яких виправлено прізвище, що не відповідає п. 2.13.Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58.
У контексті наведеного, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Нормами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - порядок № 637).
Відповідно до п. 1, п. 2 порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз. 1 п. 3 порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Приписами п. 18 порядку № 637 унормовано, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
На момент заведення трудової книжки позивачки була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - інструкція №162).
Підпунктом 1.1 інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Згідно з пп. 2.1 інструкції №162 заповнення трудових книжок і вкладок до них здійснюється мовою союзної республіки, на території якої розташоване підприємство та офіційною мовою СССР.
Підпунктом 2.2 інструкції №162 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну після прийняття на роботу.
У трудову книжку заносяться, серед іншого: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Згідно з абз. 1 п. 2.10 інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Відповідно до пп. 2.11 інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
За правилами пп. 2.3 інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з п. 2.5 інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення робляться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи повинна надати працівнику необхідну в цьому допомогу.
Заразом суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - інструкція №58).
Відповідно до п. 1 інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За правилами п. 2.4 інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до абз. 1 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.
Пунктом 4 постанови №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а.
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 виснував, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть слугувати підставою для обмеження, органом пенсійного фонду, особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція сформована в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
У цьому контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Цей висновок кореспондується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17.
Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а виснував, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Суд звертає увагу, що записи в трудовій книжці, які підтверджують трудовий стаж позивачки, є чіткими, перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст не містять, мають реквізити наказів, містять печатки.
З огляду на наведене, суд не враховує доводи відповідача про відсутність документів на підставі, яких виправлено прізвище, як підставу для незарахування стажу роботи.
Відтак, відмова відповідача в переведенні позивачки на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є неправомірною.
За змістом ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
У спірному випадку у позивачки право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу з відповідною заявою 15.09.2025.
Стосовно вимоги позивачки про зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 158/7.4-22/51 від 04.09.2025 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за № 157/7.4-22/51 від 04.09.2025, суд зазначає, що відповідачем відомості, наведені у вказаних довідках не оцінювались, а тому така вимога є передчасною та задоволенню не підлягає. Приймаючи спірне рішення відповідач відмовив позивачці у переведенні на інший вид пенсії у зв`язку з відсутністю у неї необхідного стажу роботи на посадах державної служби.
Позовні вимоги про обрахунок пенсії з урахуванням конкретних довідок про складові заробітної плати в цілому є передчасним, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у ст. 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №560/8328/22 та від 19.12.2023 у справі №600/947/23-а.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з пп. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Оцінюючи рішення відповідача, суд дійшов висновку, що воно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України. Тому таке рішення суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Приписами ч. 3 ст. 139 КАС України регламентовано, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 968,96 грн.
З урахуванням задоволення позову частково, на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 484,48 грн.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №1019 від 22.09.2025.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з 15.09.2025 з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу».
4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивачка – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057; ЄДРПОУ 20490012).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016; ЄДРПОУ 13814885).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна