ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026  м.Дніпро Справа № 904/4179/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 (суддя: Новікова Р.Г.) у справі № 904/4179/25
за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03680; ідентифікаційний код юридичної особи 40075815)
до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50064; ідентифікаційний код юридичної особи 00190905)
про стягнення 3% річних у розмірі 709 грн 02 коп., інфляційних втрат у розмірі 3 462 грн 59 коп.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення 3% річних у розмірі 709 грн 02 коп. та інфляційних втрат у розмірі 3 462 грн 59 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2024 у справі № 904/2660/24 з відповідача на користь позивача було стягнуто плату за користування вагонами у розмірі 23 775 грн 36 коп. Зазначене рішення було залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.03.2025. Відповідач сплатив борг лише 25.03.2025 платіжною інструкцією № 450005977. На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення строків оплати плати за користування вагонами позивач нарахував 3% річних у розмірі 709 грн 02 коп. за загальний період 25.03.2024 – 24.03.2025 та інфляційні втрати у розмірі 3 462 грн 59 коп. за загальний період квітень 2024 року – березень 2025 року, визначивши початок прострочення з дня, наступного після двох робочих днів від дня складення відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення 3% річних у розмірі 709 грн 02 коп., інфляційних втрат у розмірі 3 462 грн 59 коп. - задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 3% річних у розмірі 709 грн 02 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 462 грн 59 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 30.06.2020 № 45-00190905/2020-0001, за умовами якого замовник зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки та відомості плати за користування вагонами. Рішенням суду у справі № 904/2660/24 встановлено факт затримки вагонів з вини відповідача та правомірність нарахування плати за користування вагонами. Відповідач підписав відомості плати із зауваженнями, що унеможливило списання коштів з його особового рахунку. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оплата послуг перевізника здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень документів, а ненадання відповідачем згоди на списання коштів унеможливлює отримання залізницею належних платежів у строк, визначений договором. Прострочення платежів починається після двох робочих днів від дня складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. Суд визнав помилковим посилання відповідача на відсутність строку для оплати наданих послуг та на те, що обов`язок з оплати виникає лише з моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 904/2660/24. Перевіривши розрахунки позивача, суд визнав їх арифметично правильними та задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - апелянт, ПрАТ «ІНГЗК») подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 у справі № 904/4179/25, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні інфляційних втрат в частині 3 105 грн 96 коп. та у стягненні 3% річних в частині 675 грн 80 коп.
Рішення оскаржується в частині визначення періоду прострочення виконання грошового зобов`язання та, відповідно, розміру стягнутих 3% річних та інфляційних втрат.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Приватне акціонерне товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, без повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилався відповідач як на підставу своїх заперечень. На думку апелянта, судом першої інстанції в порушення приписів ГПК України не було надано жодної оцінки доводам відповідача щодо початку періоду прострочення, а висновки суду суперечать як приписам законодавства, так і положенням Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеного між позивачем та відповідачем.
Апелянт зазначає, що укладеним сторонами договором передбачений обов`язок замовника сплачувати послуги перевізника з сум внесеної передоплати за кодом платника, самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення (п. 2.1.4 Договору), а також підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки та відомості плати за користування вагонами (п. 2.1.7 Договору). Відповідно до п. 1.4 Договору надання послуг може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами та іншими документами. Проте Договором не визначено строк виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг у разі непідписання ним таких документів або наявності спору щодо наданих послуг.
Скаржник посилається на Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зокрема на пп. 2.3, 2.5, 2.6, 2.10, та зазначає, що розрахунки між залізницею і платником здійснюються на підставі договору в порядку передоплати, облік витрачених коштів ведеться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток та відомостей, а всі спірні питання з розрахунків платники регулюють безпосередньо зі станціями та розрахунковим підрозділом, і у разі недосягнення домовленості - в претензійно-позовному порядку. Правила розрахунків за перевезення вантажів також не визначають строку виконання замовником обов`язку з оплати наданих перевізником послуг у випадку наявності спірних питань між сторонами.
ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» також посилається на п. 5.1 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225, згідно з яким якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати, а спір має врегульовуватись у претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.
Апелянт зазначає, що обставини, встановлені судом у справі №904/2660/24, свідчать про те, що між сторонами у позасудовому порядку не було досягнуто згоди щодо плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, тому стягнення здійснювалось у судовому порядку за позовом залізниці. За усталеною судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 904/2543/22 та від 18.09.2020 у справі № 908/1795/19, при розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами настання строку виконання зобов`язання з оплати послуг не входить до предмета доказування, що пояснюється особливостями нормативного регулювання оплати послуг залізниці.
За вказаних обставин, на думку скаржника, з огляду на наявність спору між сторонами стосовно надання послуг та їх вартості, виникнення у відповідача обов`язку з оплати таких послуг перед позивачем безпосередньо пов`язано з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2024 у справі № 904/2660/24, яке набрало законної сили 07.03.2025. Апелянт посилається на аналогічну правову позицію, викладену у постановах Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі № 904/256/24, від 01.08.2025 у справі № 904/1561/25 та від 29.09.2025 у справі № 904/1290/25.
Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» вказує, що рішення суду у справі № 904/2660/24 було добровільно виконано ним 25.03.2025, а тому прострочення існувало лише в період з 08.03.2025 (наступний день після набрання рішенням законної сили) до 24.03.2025 (день, що передує дню оплати), тобто 17 календарних днів. Посилаючись на постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 щодо методики розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць, апелянт наводить власний розрахунок, згідно з яким інфляційні втрати від суми заборгованості 23 775 грн 36 коп. за період 08.03.2025 – 24.03.2025 складають 356 грн 63 коп., а 3% річних за цей же період - 33 грн 22 коп.
Таким чином, на думку апелянта, позивачем надлишково нараховано інфляційних втрат у розмірі 3 105 грн 96 коп. (3 462,59 – 356,63) та 3% річних у розмірі 675 грн 80 коп. (709,02 – 33,22), і суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 - без змін, посилаючись на наступне:
Позивач зазначає, що місцевим господарським судом вірно встановлено обставини справи. Між сторонами 30.06.2020 укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00190905/2020-0001, за умовами якого замовник зобов`язаний сплачувати послуги перевізника з сум внесеної передоплати (п. 2.1.4 Договору) та підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки та відомості плати за користування вагонами (п. 2.1.7 Договору). Надання послуг підтверджується документами, передбаченими п. 1.4 Договору.
Оплата послуг перевізника здійснюється шляхом автоматичного списання з сум внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. Отримання залізницею коштів поставлене в залежність від виконання відповідачем певних дій - підписання відповідних документів без заперечень. Враховуючи встановлений законодавством порядок оплати, оплата за надані позивачем послуги має бути здійснена негайно в день підписання (оформлення) відомості плати за користування вагонами, накопичувальної картки, а відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню з дня, наступного за днем оформлення цих документів.
У відповідача виник обов`язок внести плату за користування вагонами з моменту надання таких послуг, які зафіксовано відповідними документами. Рішенням суду у справі № 904/2660/24 лише підтверджено, що обов`язок сплатити послуги виникає за результатами їх надання/споживання. Незгода відповідача з обсягами послуг та їх вартістю не спростовує сам факт їх надання безпосередньо у спірний період. Не рішення суду є підставою для виникнення зобов`язання відповідача, а навпаки - порушення відповідачем свого зобов`язання та звернення позивача до суду за захистом порушеного права призвело до ухвалення рішення у справі № 904/2660/24. Рішення суду не може породжувати зобов`язання грошового характеру, а лише підтверджує факт правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання.
Акціонерне товариство «Українська залізниця» посилається на численну практику Верховного Суду (постанови Великої Палати ВС від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та інші), згідно з якою нарахування інфляційних втрат та 3% річних є способом захисту майнового права кредитора, а право вимагати їх сплати виникає з моменту порушення грошового зобов`язання. Позивач також зазначає, що відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений строк, а згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.
Позивач звертає увагу на значну кількість аналогічних справ, розглянутих Господарським судом Дніпропетровської області та переглянутих Центральним апеляційним господарським судом, де позов залізниці було задоволено у повному обсязі з нарахуванням інфляційних втрат та 3% річних за період від моменту надання послуг до дня фактичної сплати боргу (постанови ЦАГС від 05.11.2025 у справі № 904/2644/24, від 22.01.2025 у справі № 904/2643/24, від 16.12.2024 у справі № 904/2745/24 та інші). Окремо позивач посилається на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2025 у справі № 904/1367/25, якою апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції з аналогічним предметом спору, яким позовні вимоги були задоволені частково (виходячи з періоду прострочення з дня набрання чинності рішенням про стягнення основного боргу), та ухвалив нове рішення про повне задоволення позовних вимог, підтвердивши, що прострочення починається після двох робочих днів від дня складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи від 07.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.12.2025 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/4179/25.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.12.2025 залишено апеляційну скаргу без рух. 
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та доручення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 у справі №904/4179/25 для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Апелянт оскаржує рішення в частині визначення періоду прострочення виконання грошового зобов`язання, вважаючи, що прострочення існувало лише з 08.03.2025 по 24.03.2025 (17 днів), а не з моменту складення відомостей плати та накопичувальних карток, як визначив суд першої інстанції. Відповідно, апелянт вважає надлишково стягнутими інфляційні втрати у розмірі 3 105 грн 96 коп. та 3% річних у розмірі 675 грн 80 коп.
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та Приватним акціонерним товариством «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» укладено договір від 20.03.2020 № ПР/М-20240/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ «ІНГЗК», яка примикає до станції Інгулець Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 30.06.2020 № 45-00190905/2020-0001; рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2024 у справі № 904/2660/24, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.03.2025, з ПрАТ «ІНГЗК» на користь АТ «Укрзалізниця» стягнуто плату за користування вагонами у розмірі 23 775 грн 36 коп.; рішенням суду у справі № 904/2660/24 встановлено факт затримки вагонів на станції призначення Інгулець з вини відповідача та правомірність нарахування плати за користування вагонами за відомостями плати та накопичувальними картками, які представник відповідача підписав із зауваженням; ПрАТ «ІНГЗК» сплатило борг у розмірі 23 775 грн 36 коп. платіжною інструкцією від 25.03.2025 № 450005977; відповідно до п. 2.1.7 договору від 30.06.2020 замовник зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки та відомості плати за користування вагонами; оплата послуг перевізника здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами; підписання відповідачем відомостей плати із зауваженнями унеможливило списання залізницею плати за користування вагонами у строк, визначений договором.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2024 у справі №904/2660/24, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.03.2025, яке набрало законної сили 07.03.2025 з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь АТ «Українська залізниця» стягнуто плату за користування вагонами у розмірі 23775 грн 36 коп.
Сторонами не заперечується, що після набрання судовим рішенням законної сили Відповідач у добровільному порядку 25.03.2025 року сплатив визначений судовим рішенням борг.
Позивачем на підставі частини другої статті 625 ЦК України нараховані 3462,59 грн - інфляційні втрати за період з квітеня 2024 по березень 2025; 709,00 грн - 3 % річних за період з 21.03.2024 по 06.04.2024.
Так, укладеним сторонами договором про надання послуг з організації перевезення №45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020 передбачений обов`язок замовника сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника (пункт 2.1.4. договору).
Згідно з умовами пункту 2.1.7 зазначеного договору замовник зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу замовника підписувати та надавати перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.
Відповідно до пункту 1.4 договору про надання послуг з організації перевезення №45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020 надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / збирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.
Проте договором не визначено строк виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг у разі не підписання ним таких документів або наявності спору щодо наданих послуг.
Порядок оплати належних залізниці платежів передбачений Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №864/5085) (Правила, Правила розрахунків за перевезення вантажів).
Пунктом 2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів визначено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.
Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг (пункт 2.5. Правил).
Відповідно до пункту 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.
Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).
Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.
Згідно з пунктом 2.10. Правил розрахунків за перевезення вантажів усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковим підрозділом, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.
Колегія суддів зауважує, що Правила розрахунків за перевезення вантажів також не визначають строку виконання замовником (вантажовласником) обов`язку з оплати наданих перевізником послуг у випадку наявності спірних питань між сторонами договору.
Відповідно до пункту 5.1. Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225 «Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» облік використання коштів з особового рахунку ведеться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами. Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (якщо вони не були включені у відомості плати за користування вагонами і контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.
Перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника. У разі відмови від підписання зазначених документів станція складає акт загальної форми, додає його до відповідного документа та надсилає в ТехПД для списання грошей з особового рахунку. У разі незгоди платника з підставами або розміром нарахування він має право звернутися з претензією та/або позовом до залізниці з вимогою повернути у встановленому Статутом (457-98-п) порядку на особовий рахунок зайво нараховану суму.
Обставини, встановлені судом у справі № 904/2660/24, свідчать про те, що між сторонами у позасудовому порядку не було досягнуто згоди щодо плати за користування вагонами, а також збору за зберігання вантажів. Тому, стягнення вказаних платежів здійснювалось у судовому порядку за позовом залізниці.
За усталеною судовою практикою, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 904/2543/22, 18.09.2020 у справі № 908/1795/19, при розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами (контейнерами) до предмета доказування належить доведення позивачем належними й допустимими доказами факту використання вагонів (контейнерів) для перевезення вантажів замовника послуг з перевезення у відповідний період, а у разі якщо мала місце затримка вагонів на станціях призначення і на підходах до них (якими можуть бути проміжні станції) в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, - надання доказів того, що така затримка була спричинена саме з вини вантажоодержувача (власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства).
За вказаних обставин наявність спору між сторонами щодо підстав та розміру нарахованої плати не змінює моменту виникнення грошового зобов`язання, оскільки з набранням чинності судовим рішенням у справі №904/2660/24 було підтверджено існування такого зобов`язання у зазначеному в рішенні суду розмірі.
Відповідно до частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання настало після спливу строку, визначеного умовами договору та спеціальним порядком розрахунків за послуги залізничного транспорту, а тому позивач правомірно здійснив нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за період до дня фактичного виконання відповідачем основного зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності обмеження періоду нарахування з 08.03.2025 по 24.03.2025 відхиляються колегією суддів як такі, що грунтуються на помилковому тлумаченні порядку застосування норм матеріального права з огляду на наступне:
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень ст. 625 ЦК України позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 3 462 грн 59 коп. та трьох процентів річних у розмірі 709 грн 02 коп., колегія суддів встановила правильність визначення періоду прострочення та арифметичну вірність проведених розрахунків.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 у справі № 904/4179/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3633,60 грн покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 у справі № 904/4179/25 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 у справі № 904/4179/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус