Справа № 447/611/26 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І. 
Провадження № 33/811/791/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Гивеля В.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Гивеля В.П. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23 квітня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами терміном на три роки та без оплатного вилученням транспортного засобу
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в користь держави у розмірі 665,60 гривень.
Згідно з постановою судді, 14.02.2026 року о 15:25:00 с.Заклад, вулиця Січових Стрільців, Львівської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом скутером н.з. НОМЕР_1 марки Spark в з явними ознаками наркотичного сп`яніння: нечітка вимога, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції захисник Гивель В.П. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23 квітня 2026 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.
Зазначає, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується як матеріалами справи, так і відеозаписом. Разом з тим підставою для притягнення до відповідальності стала відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.
Однак суд першої інстанції не встановив ключову обставину, яка є визначальною для наявності складу адміністративного правопорушення, а саме чи була вимога працівників поліції про проходження такого огляду законною та обгрунтованою.
Для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП недостатньо встановити лише факт відмови від проходження огляду та суд зобов`язаний перевірити, чи була така відмов наслідком законної вимоги працівника поліції.
Відтак, відмова від виконання необгрунтованої або формальної вимоги працівника поліції не може тягнути адміністративну відповідальність, оскільки у такому випадку відсутній обов`язковий елемент складу правопорушення протиправність поведінки особи. 
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився. Захисник Гивель В.П., який брав участь в розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .
За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .
У суді апеляційної інстанції захисник Гандзюк С.С. апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити.
Заслухавши пояснення захисника Гивеля В.П., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд, повторно протягом року.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
З протоколу серії ЕПР1 №591257від 14 лютого 2026 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: нечітка мова, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що спочатку ОСОБА_2 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за результатами якого в організмі ОСОБА_1 не виявлено алкоголю. Однак, у зв`язку із наявністю ознак наркотичного сп`яніння, поліцейський пред`явив вимогу ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого ОСОБА_1 відмовився, що стало підставою для складання протоколу за ч.2 ст. 130 КУпАП.
Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги, вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже і на факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Доводи захисника про те, що вимога про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння після огляду на стан алкогольного сп`яніння є незаконною апеляційний суд до уваги не бере з таких підстав.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Якщо поліцейський після тесту на алкоголь за допомогою приладу «Драгер» пропонує пройти ще й тест на наркотичне сп`яніння, така є законною, оскільки перевірка на різні види сп`яніння є окремими процедурами.
Поліцейський може вимагати огляд, лише якщо є об`єктивні ознаки наркотичного сп`яніння (наприклад, звужені або розширені зіниці, що не реагують на світло, почервоніння обличчя, тремтіння пальців, загальмованість або невідповідність поведінки обстановці).
Як вбачається з матеріалів справи у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, саме: нечітка мова, зіниці очей не реагують на світло, тому вимога поліцейського про проходженням огляду не є порушенням із врахуванням ознак наркотичного сп`яніння, а попереднє проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння при наявності відповідних ознак. 
Відтак, відмова ОСОБА_1 від огляду є порушенням п.2.5 ПДР, що є наслідком відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за ч. 2 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Гивеля В.П. в інтересах останнього – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду    Т.М. Урдюк