П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року
м. Київ
справа № 523/15705/25
провадження № 51-18км26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Крижопіль Вінницької області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 161, частинами 1, 3 ст. 436-2 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Пересипського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за:
- ч. 1 ст. 161 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій державної служби та органів місцевого самоврядування, на строк 3 роки;
- ч. 1 ст. 436-2 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- ч. 3 ст. 436-2 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій державної служби та органів місцевого самоврядування, на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Вироком Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК. Призначено ОСОБА_7 за:
- ч. 1 ст. 161 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування на строк 3 роки;
- ч. 1 ст. 436-2 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- ч. 3 ст. 436-2 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування на строк 3 роки.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Судами попередніх інстанцій ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він як священнослужитель Храму Святої Рівноапостольної Марії Магдалини Української православної церкви Московського патріархату російської православної церкви, обіймаючи духовний сан (посаду) - протоієрея, мав проросійські погляди та переконання, ґрунтовані на пропагандистських вченнях вищого керівництва Церкви держави-агресора, вчинював дії, спрямовані на розпалювання національної ворожнечі, приниження національної честі та гідності, а також виправдовував збройну агресію рф проти України, розпочату в 2014 році.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка їх подала 
У касаційній скарзі захисник стверджує про істотне порушення вимог КПК, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог захисник стверджує, що під час призначення покарання апеляційний суд всупереч вимогам КПК не врахував тяжкість вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які були вчинені в розмовах з невеликою кількістю осіб, в тому числі родичів засудженого, що значно знижує суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, його щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, усвідомлення своєї протиправної поведінки, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також відомості, що характеризують особу засудженого, який раніше не судимий, працює, має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зробив внесок на потреби ЗСУ. Наголошує, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази та відомості про особу ОСОБА_7 дають підстави звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, що було залишено поза увагою апеляційного суду.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги, вважала вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим і просила залишити його без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися. В касаційній скарзі захисник просив здійснити касаційний розгляд без його участі та без участі засудженого.
Мотиви суду
Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, Суд під час оцінки касаційних доводів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судами попередніх інстанцій.
Засуджений у цьому провадженні у суді першої інстанції підтвердив, що дійсно висловлювався так, як стверджує сторона обвинувачення. Зокрема йшлося про його висловлювання, спрямовані на розпалювання національної ворожнечі, приниження національної честі та гідності (ч. 1 ст. 161 КК), а також у виправдовування збройної агресії рф проти України, розпачатої у 2014 році, вчиненого повторно (частини 1, 3 ст. 436-2 КК).
Під час допиту в суді першої інстанції ОСОБА_7 підтвердив правильність встановлених в обвинувальному акті обставин, у тому числі щодо його висловлювань щодо підтримки ракетних обстрілів українців, знищення України як держави, позиції з приводу підтримання дії, спрямованих на вбивства українських військових тощо, зокрема: 
- «Главное, конечно, чтобы война закончилась, и чтобы не было вот этой Укропии. Потому что не Украина, а именно Укропия, что они построили бандиты.»; 
- «прибежит толпа нацистов, типа ОСОБА_9 там, ОСОБА_8 там и будут приставать к людям. И их милиция еще будет охранять бандитов»;
- «Вам мало вот этого удара было… Ну, правда, здесь ОСОБА_10 сказал, что мы говорит, заранее предупредим, чтоб типа народ сваливал.»; 
- «оно подразумевает, что забрать надо все. ОСОБА_11 сказал давно, задача минимум должна быть это выйти на границы Советского Союза, задача максимум на границы Империи.»;
- «Как ни крути россия возле нас уже. 200 км и уже россия… До Николаева - 120 км, по-моему. Там до Херсона 80 км, но это до Херсона, а Херсонская область начинается раньше. То есть вот тебе уже 200 км»;
- «Просто так по жилому дому бить не будут? Нет, конечно! Ну вот частные дома там пострадали. Ну, так, кто ж тут уже виноват, что вы размещаете в частных домах вот эту вот гадость свою. Все россияне виноваты, да? Виноваты вы! Выносите все в поле и пусть вас там бомбят!»;
- «(Нецезурне висловлювання), чтоб им головы поотрывало! Я хотел бы сказать, да им, чтоб руки оторвало за то, что сколько зла они натворили, ваши пвошники! Ну от что бы им руки оторвало, чтоб им сегодня же головы поотрывало, разбомбило их, тварей конченых».
У Суду не має сумнівів у доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 161, частинами 1, 3 ст. 436-2 КК.
Що стосується доводів захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, то вони є необґрунтованими.
Суд вважає, що у цьому провадженні є достатні підстави для висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 має відбувати реально.
Як правильно наголосив суд апеляційної інстанції, інкриміновані ОСОБА_7 діяння вказують про підвищену суспільну небезпечність вчинених ним дій, яка полягає у тому, що засуджений як священнослужитель, тобто особа, яка відповідно до свого духовного статусу користується підвищеним авторитетом серед вірян та має значний вплив на формування їхніх переконань та світогляду під час агресивної війни рф проти України, знаючи про загибель великої кількості військовослужбовців та мирного населення, неодноразово, систематично, свідомо вчиняв дії, спрямовані на розпалювання національної ворожнечі, приниження національної честі та гідності осіб та виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої в 2014 році.
Таким чином, Суд погоджується з тим, що ОСОБА_7 , вчиняючи вказані кримінальні правопорушення під час збройної агресії рф проти України, не просто демонстрував свою антиукраїнську позицію, а й, маючи вплив на формування переконань у вірян, створював уяву у ворога, що громадяни України підтримують позицію російської влади, бажають приходу «руського миру» до українських міст та сіл, що, в свою чергу, спонукало до продовження війни проти України, метою якої є намагання знищити Україну як державу.
Колегія підтримує висновки апеляційного суду про те, що щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, відсутність у ОСОБА_7 судимостей та інші відомості про особу засудженого є достатніми підставами для призначення останньому остаточного покарання в мінімальній межі, передбаченій санкцією найтяжчого із інкримінованих ОСОБА_7 кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 436-2 КК), однак не є підставою для застосування до нього положень ст. 75 КК.
Призначене апеляційним судом покарання відповідає засадам пропорційності та індивідуалізації, є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять посилань на порушення судом апеляційної інстанції при розгляді провадження норм матеріального та кримінального процесуального законів, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.
Отже, оскаржений вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 374, 420 КПК та є вмотивованим.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3