ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1237/26 Справа № 210/847/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 червня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Страх В.О. на постанову судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 17 березня 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,
за ст.124 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду водій ОСОБА_1 12.01.2026 року о 17:20 год. в м. Кривий Ріг на перехресті вул. Каховська та вул. Тбіліська, керуючи трамваєм Ктм5м3 інв. номер 416, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, своєчасно не зменшила швидкість аж до повної зупинки, в результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом Опель Віваро НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортний засіб та трамвай отримали механічні ушкодження, що спричинило матеріальні збитки.
Дії водія ОСОБА_1 кваліфікуються як порушення п.2.3.б, 12.3 ПДР України, відповідальність за які передбачена ст. 124 КУпАП.
Постановою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. в дохід держави. Стягнуто судовий збір в розмірі 665,60 грн. на користь держави.
З таким судовим рішенням не погодився захисник Страх Вадим Олегович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , та оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з неповним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, а також із порушенням принципів повного, всебічного й об`єктивного дослідження доказів. Зазначає, що висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджений сукупністю належних, допустимих і достатніх доказів. Вказує, що дорожньо-транспортна пригода сталася на перехресті, де світлофорний об`єкт на момент події не працював, а зі сторони руху трамвая були відсутні будь-які дорожні знаки, які б визначали пріоритет. Вважає, що суд, фактично визнавши відсутність знаків зі сторони руху трамвая, передчасно та суперечливо виходив із того, що ОСОБА_1 рухалася по другорядній дорозі, а ОСОБА_2 по головній. Зазначає, що сам факт наявності знаку 2.3 «Головна дорога» з боку руху ОСОБА_2 не доводить автоматично та безумовно, що з боку руху трамвая існувало належне, зрозуміле й однозначне нормативне регулювання пріоритету саме для ОСОБА_1 у конкретній дорожній ситуації. Вказує, що за відсутності працюючого світлофора та знаків пріоритету з боку руху трамвая суд повинен був оцінити всю дорожню обстановку в цілому, а не виходити з формального припущення про другорядність напрямку руху трамвая лише на підставі того, що інший водій бачив зі свого боку знак «Головна дорога». Вказує, що суд не надав належної оцінки спеціальним положенням Правил дорожнього руху України щодо проїзду перехресть за участю трамвая. Зазначає, що за загальним правилом на перехресті рівнозначних доріг трамвай має перевагу перед нерейковими транспортними засобами незалежно від напрямку його руху, а тому першочерговим було встановлення того, чи було це перехрестя в конкретній дорожній ситуації дійсно нерівнозначним і чи був цей пріоритет доведений належними та безспірними доказами саме щодо ОСОБА_1 . Вказує, що ОСОБА_1 послідовно зазначала, що перед в`їздом на перехрестя вона зменшила швидкість руху майже до повної зупинки, а на момент виникнення ДТП вже перебувала безпосередньо на перехресті та фактично завершувала його проїзд. Зазначає, що транспортний засіб під її керуванням уже знаходився в межах перехрестя та був об`єктивно видимою перешкодою для іншого учасника дорожнього руху, тому на ОСОБА_2 також покладався обов`язок бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та в разі виникнення небезпеки негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки. Зазначає, що відносно ОСОБА_2 також був складений протокол про адміністративне правопорушення за цією ж ДТП, а постановою суду від 12.03.2026 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вважає, що суд першої інстанції формально згадав цю обставину, однак не надав їй належного значення для оцінки механізму пригоди, причинного зв`язку та ступеня вини кожного з учасників ДТП. Вказує, що постанова містить істотну внутрішню суперечність, оскільки суд зазначив, що ОСОБА_2 об`єктивно рухався по головній дорозі, але водночас повинен був бути уважним, завчасно виявити перешкоду у вигляді трамвая, а в його діях вбачаються ознаки порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Зазначає, що суд фактично визнав невжиття іншим учасником руху необхідних заходів для уникнення зіткнення, однак не встановив, чи не стало саме це порушення безпосередньою та визначальною причиною ДТП. Вказує, що судом встановлено, що ОСОБА_2 помітив трамвай лише за 2,5 метри, що, на переконання сторони захисту, свідчить про неуважність іншого водія, який у темну пору доби, за непрацюючого зовнішнього освітлення та непрацюючого світлофора, рухаючись до перехрестя, не забезпечив такого режиму руху, який би дозволив йому вчасно виявити перешкоду і безпечно зупинити транспортний засіб. Зазначає, що пояснення ОСОБА_2 про те, що він не побачив трамвай через стійку свого автомобіля, підтверджують його власну необережність. Зазначає, що суд, посилаючись на відеозапис, дійшов висновку про те, що трамвай та автомобіль рухалися до останнього, не зупиняючись, а трамвай нібито рухався швидше. Водночас вказує, що з тексту постанови не вбачається проведення належного дослідження технічних характеристик руху транспортних засобів, визначення швидкості, дистанції, моменту виявлення небезпеки, технічної можливості повної зупинки кожного з водіїв, а також часових параметрів розвитку аварійної ситуації, тому такі висновки без спеціальних знань мають характер припущень. Вказує, що відсутність автотехнічної експертизи за наявності спору щодо механізму ДТП, швидкості руху, технічної можливості запобігти зіткненню та причинного зв`язку не може бути витлумачена проти ОСОБА_1 . Зазначає, що за умов, коли без спеціальних знань неможливо достеменно встановити, чи мала вона технічну можливість уникнути зіткнення, усі сумніви мали тлумачитися на її користь. Вважає, що суд першої інстанції фактично ототожнив сам факт участі ОСОБА_1 у ДТП із доведеністю її вини, хоча для притягнення особи до відповідальності за ст. 124 КУпАП необхідно встановити не лише факт ДТП, а й конкретне порушення певної норми Правил дорожнього руху України, причинний зв`язок між цим порушенням та наслідками, а також довести вину особи належними і переконливими доказами. Зазначає, що посилання на протокол про адміністративне правопорушення саме по собі не може свідчити про доведеність вини, оскільки протокол є лише джерелом фіксації позиції уповноваженої особи, а не безумовним доказом винуватості. Вказує, що суд не усунув суттєві суперечності між версією сторони захисту, поясненнями іншого учасника ДТП, фактом притягнення цього іншого учасника до відповідальності, відсутністю знаків зі сторони трамвая та недослідженістю питання пріоритету руху. Вказує, що постанова не містить належного мотивування, чому саме дії ОСОБА_1 були самостійною достатньою причиною настання наслідків, якщо ОСОБА_2 , як встановлено судовим рішенням у іншій справі, також порушив Правила дорожнього руху України, не виявив завчасно трамвай, не зменшив швидкість і фактично допустив зіткнення з транспортним засобом, який вже знаходився на перехресті. Вказує на порушення судом вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП щодо повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи, належної оцінки доказів у їх сукупності та відсутності наперед встановленої сили будь-якого доказу. Зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена поза розумним сумнівом достатніми, допустимими та достовірними доказами, а всі сумніви щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, мають тлумачитися на її користь. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи. Зазначає, що кожен із водіїв транспортних засобів, які стали учасниками ДТП, стверджує про свою правомірну поведінку відповідно до Правил дорожнього руху, однак їх пояснення містять істотні суперечності. Вважає, що з метою встановлення механізму ДТП, причинно-наслідкового зв`язку між діями або бездіяльністю учасників дорожнього руху та настанням дорожньо-транспортної пригоди, а також з огляду на потребу у спеціальних знаннях з автотехніки, у справі необхідно було призначити судову автотехнічну експертизу. Просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Від захисника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її захисника.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у ст.251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, а висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є правильним. Зміст постанови відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки у ній наведено належні та допустимі докази, які в сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог п.п.2.3.б, 12.3 Правил дорожнього руху України та наявність причинного зв`язку між цими порушеннями і дорожньо-транспортною пригодою.
Відповідно до диспозиції ст.124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №580593 від 01.02.2026 року, у якому викладено обставини дорожньо-транспортної пригоди та зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог п.п.2.3.б, 12.3 ПДР України;
схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якої зафіксовано місце зіткнення, дорожню обстановку, дорожні знаки, розташування транспортних засобів, а також підтверджено, що перед перехрестям по вул. Каховська, якою рухався автомобіль Opel Vivaro, був встановлений дорожній знак 2.3 «Головна дорога», світлофорний об`єкт не працював, а зі сторони руху трамвая дорожні знаки були відсутні;
фототаблицею з місця дорожньо-транспортної пригоди, яка узгоджується зі схемою ДТП та підтверджує характер і місце пошкоджень транспортних засобів;
письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких вона, виїхавши на перехрестя зі швидкістю близько 5 км/год, побачила автомобіль Opel Vivaro приблизно за 50 метрів до перехрестя, після чого продовжила рух та лише на середині перехрестя зупинилася;
письмовими поясненнями ОСОБА_2 , який підтвердив, що рухався по вул. Каховська, перед якою був встановлений знак «Головна дорога», а трамвай побачив лише на відстані близько 2,5 метрів, після чого почав гальмувати;
відеозаписами з камер відеоспостереження «Безпечне місто», на яких зафіксовано, що обидва транспортні засоби рухалися до моменту зіткнення, а водій трамвая своєчасно не зменшила швидкість аж до повної зупинки;
поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, наданими під час судового розгляду.

Наведені докази є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують обставини дорожньо-транспортної пригоди і винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог п.п.2.3.б, 12.3 Правил дорожнього руху України.
Проаналізувавши докази у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст.124 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу та відповідно до санкції ст.124 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про відсутність дорожніх знаків пріоритету зі сторони руху трамвая, неправильне визначення головної та другорядної дороги, а також про перевагу трамвая на рівнозначному перехресті є необґрунтованими та спростовуються дослідженими судом апеляційної інстанції доказами.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди та фотоматеріалів перед перехрестям по вул. Каховська, якою рухався автомобіль Opel Vivaro під керуванням ОСОБА_2 , був встановлений дорожній знак 2.3 «Головна дорога», тоді як зі сторони руху трамвая дорожні знаки пріоритету були відсутні.
Разом з тим сама по собі відсутність дорожніх знаків зі сторони руху трамвая не спростовує висновків суду щодо порушення ОСОБА_1 вимог п.п.2.3.б, 12.3 Правил дорожнього руху України.
Апеляційним судом встановлено, що відповідно до власних письмових пояснень ОСОБА_1 усвідомлювала, що транспортні засоби рухаються через перехрестя по головній дорозі, зазначила, що перед виїздом на перехрестя надала перевагу транспортним засобам, які рухалися головною дорогою, після чого розпочала рух, побачила автомобіль Opel Vivaro ще приблизно за 50 метрів до перехрестя, однак, незважаючи на наявність очевидної небезпеки для руху, продовжила рух через перехрестя.
Таким чином, незалежно від доводів захисту щодо організації дорожнього руху на вказаному перехресті, після того як водій об`єктивно виявила транспортний засіб, який наближався до місця зіткнення, на неї покладався самостійний обов`язок, передбачений п.12.3 ПДР України, негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди.
Вказаний обов`язок не залежить від того, чи користувався водій перевагою в русі, а виникає з моменту об`єктивного виявлення небезпеки для руху.
Посилання захисника на положення Правил дорожнього руху щодо переваги трамвая на рівнозначному перехресті також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у даному провадженні предметом судового розгляду є не встановлення черговості проїзду перехрестя як такої, а перевірка наявності у діях ОСОБА_1 порушень п.п.2.3.б, 12.3 ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи про те, що ОСОБА_1 майже повністю зупинилася перед перехрестям, перебувала безпосередньо на перехресті та завершувала його проїзд, а тому саме ОСОБА_2 був зобов`язаний уникнути зіткнення є безпідставними.
Із досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_1 дійсно виїхала на перехрестя, однак після того, як помітила автомобіль Opel Vivaro приблизно за 50 метрів до місця зіткнення, не виконала у повному обсязі вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України та не забезпечила своєчасної повної зупинки транспортного засобу.
Натомість відеозаписи безпосередньо фіксують, що до моменту зіткнення обидва транспортні засоби продовжували рух, а твердження про повну зупинку трамвая до моменту зіткнення не знайшли свого підтвердження.
Щодо доводів апелянта про порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, внаслідок яких сталася дорожньо-транспортна пригода, апеляційний суд зазначає, що згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення у діях водія ОСОБА_2 дійсно встановлено порушення окремих вимог Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року, прийнятою за результатами перегляду справи щодо нього.
Разом із тим питання про визнання його винним та притягнення до адміністративної відповідальності за цією дорожньо-транспортною пригодою не є предметом розгляду даного провадження.
Однак такі обставини самі по собі не виключають наявності порушень у діях ОСОБА_1 .
Порушення певних пунктів Правил дорожнього руху іншим учасником дорожнього руху не спростовує встановленого апеляційним судом порушення ОСОБА_1 вимог п.п.2.3.б, 12.3 ПДР України, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, яке є предметом перевірки під час апеляційного перегляду.
Такий висновок не суперечить постанові Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року, якою також встановлено, що ОСОБА_2 , незважаючи на рух головною дорогою, був зобов`язаний виконувати вимоги п.п.2.3.б, 12.3 ПДР України, а наявність переваги у русі не звільняла його від обов`язку бути уважним та вживати заходів для уникнення дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, встановлення порушень Правил дорожнього руху у діях одного учасника ДТП не виключає можливості встановлення таких порушень у діях іншого її учасника, якщо кожне з них перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку відеозаписів, недослідженість швидкості руху транспортних засобів, дистанції, моменту виникнення небезпеки та необхідність призначення автотехнічної експертизи є безпідставними.
Апеляційним судом безпосередньо досліджено відеозаписи, які містяться у матеріалах справи, та встановлено, що вони дозволяють відтворити механізм дорожньо-транспортної пригоди, взаємне розташування транспортних засобів, напрямок їх руху та момент зіткнення.
При цьому висновок про порушення ОСОБА_1 вимог п.п.2.3.б, 12.3 Правил дорожнього руху України зроблений судом не виключно на підставі відеозаписів, а за результатами оцінки усієї сукупності доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця ДТП, фототаблиці, письмових пояснень учасників пригоди та відеозаписів, які взаємно узгоджуються між собою.
Доводи захисту про необхідність встановлення швидкості руху транспортних засобів, часу розвитку дорожньої ситуації та інших технічних параметрів не спростовують встановлених обставин, оскільки для вирішення питання про наявність у діях ОСОБА_1 порушень вимог п.п.2.3.б, 12.3 ПДР України достатнім є встановлення того, що вона об`єктивно виявила небезпеку для руху, однак не вжила усіх необхідних заходів для уникнення дорожньо-транспортної пригоди.
Твердження про необхідність призначення автотехнічної експертизи також є безпідставними, наявні у справі докази є достатніми для встановлення фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, а тому відсутність експертного дослідження не свідчить про неповноту судового розгляду та не ставить під сумнів правильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно поклав в основу постанови протокол про адміністративне правопорушення, не усунув суперечності між доказами та не довів вину особи поза розумним сумнівом є безпідставними. Всупереч твердженням апелянта, висновок про винуватість ОСОБА_1 зроблено не лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційним судом встановлено, що викладені у протоколі обставини підтверджуються схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, фотоматеріалами, письмовими поясненнями обох водіїв, відеозаписами з камер відеоспостереження та іншими матеріалами справи.
Усі наведені докази оцінені судом у сукупності відповідно до вимог ст.252 КУпАП, є взаємоузгодженими, не містять суперечностей та підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п.п.2.3.б, 12.3 Правил дорожнього руху України.
Посилання захисту на окремі рішення Європейського суду з прав людини не спростовують правильності прийнятого рішення, оскільки у даній справі висновок про винуватість особи ґрунтується саме на сукупності належних, допустимих та достатніх доказів, які взаємно підтверджують один одного та виключають обґрунтовані сумніви щодо встановлених судом фактичних обставин.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди сторони захисту з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, однак не містять відомостей про істотні порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для скасування постанови.
Апеляційний суд дійшов висновку, що під час розгляду справи судом першої інстанції вимоги ст.245, 251, 252, 280 КУпАП були дотримані, а всі істотні для правильного вирішення справи обставини належним чином встановлені та оцінені.
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 , керуючи трамваєм, об`єктивно виявила транспортний засіб Opel Vivaro, який наближався до місця зіткнення, однак, усупереч вимогам п.п.2.3.б, 12.3 Правил дорожнього руху України, своєчасно не вжила всіх необхідних заходів для повної зупинки транспортного засобу, хоча мала реальну можливість це зробити.
Перевіркою матеріалів справи також не встановлено істотних порушень норм процесуального права, які могли б вплинути на правильність вирішення справи або бути підставою для скасування постанови суду.
Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, дослідженими як судом першої, так і апеляційної інстанцій.
Застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.33 КУпАП, характеру вчиненого адміністративного правопорушення, даним про особу правопорушниці та є необхідним і достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення.
Апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Страх В.О. залишити без задоволення.
Постанову судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 17 березня 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене за ст.124 КУпАП, щодо  ОСОБА_1 , залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя