УХВАЛА
Іменем України

28 квітня 2026 року 
м. Київ

справа №  607/15065/25
провадження № 61-4649ск26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за скаргою адвоката Гураля Руслана Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільского апеляційного суду від 17 березня 2026 року у справі у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» (далі - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп») звернулося в суд із заявою, в якій просить замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, залучивши замість стягувача ОСОБА_2 - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп».
Заява мотивована тим, що на виконанні в Тернопільському міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Тернопільський МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПAT «Укрсоцбанк») боргу в сумі 1 094 400,02 грн та 11 344,00 грн судових витрат у межах виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом міста Києва 31 грудня 2014 року у справі № 755/27099/14-ц. Борг виник на підставі кредитного договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11/379, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 .
Рішенням від 26 червня 2014 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків у справі № 729/14 позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив частково, стягнув з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11/379 у сумі 1 094 400,02 грн, стягнув з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 11 344,00 грн.
Виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 відкрите за виконавчим листом № 755/27099/14-ц, виданим 31 грудня 2014 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 729/14 від 26 червня 2014 року.
01 лютого 2019 року державний виконавець Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області прийняв виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа від 31 грудня 2014 року № 755/27099/14- ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 1 094 400,02 грн та сплачених судових витрат 11 344,00 грн. Станом на 06 грудня 2024 року виконавче провадження зупинили до заміни вибулої сторони правонаступником.
09 квітня 2019 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), як клієнт, та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», як фактор, уклали договір факторингу, за яким у порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11-379, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та громадянином України ОСОБА_1 .
Отже, з укладенням цього договору відбулася заміна кредитодавця на іншу юридичну особу - ТОВ «ФК «Ел .Ен.Груп».
09 квітня 2019 року ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_2 уклали договір про відступлення права вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11/379, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги на підставі договору невідновлювальної кредитної лінії, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
Ухвалою від 05 серпня 2019 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області за заявою ОСОБА_2 замінив сторону виконавчого провадження - стягувача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - ОСОБА_2 . Заміна сторони в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 відбулась на підставі правонаступництва прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», як кредитора за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11/379 на підставі договору про відступлення права вимоги від 09 квітня 2019 року № 09-04/19-2.
Водночас Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 29 січня 2025 року у справі № 752/6730/22 визнав недійсним договір від 09 квітня 2019 року № 09- 04/19- 2. Рішення набрало законної сили 07 березня 2025 року.
Оскільки договір про відступлення права вимоги, укладений 09 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_2 визнаний недійсним, реальним стягувачем за виконавчим листом є ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп».
Короткий зміст ухвали місцевого суду 
Ухвалою від 01 грудня 2025 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні - ВП № НОМЕР_2 з АТ «Укрсоцбанк», в подальшому заміненого на ОСОБА_2 , на його правонаступника - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» відмовив.
Ухвалу мотивував тим, що перехід прав вимоги від АТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» не підтверджений належними та допустимими доказами.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою від 17 березня 2026 року Тернопільський апеляційний суд скаргу ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» задовольнив.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким заяву ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 задовольнив.
Замінив стягувача з АТ «Укрсоцбанк», в подальшому заміненого на ОСОБА_2 , на його правонаступника - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 755/27099/14-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 31 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПAT «Укрсоцбанк» боргу в сумі 1 094 400,02 грн та 11 344,00 грн судових витрат.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» 3 328,00 грн сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Ухвалу мотивував тим, що матеріали справи підтверджують відступлення права вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11/379 від первісного кредитора АТ «Укрсоцбанк» до наступного кредитора - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», що є підставою для задоволення заяви ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та необхідність заміни стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з АТ «Укрсоцбанк», в подальшому заміненого на ОСОБА_2 , на його правонаступника - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп».
Узагальнені доводи касаційної скарги
08 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Гураль Р. В. в інтересах ОСОБА_1 , у якій просив постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 березня 2026 року скасувати та залишити в силі ухвалуТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року.
Процесуальні передумови вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів (частина п`ята статті 394 ЦПК України).
За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Із матеріалів касаційної скарги, аналізу змісту оскарженого судового рішення Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для виникнення сумнівів щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм права. 
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина перша та друга статті 55 ЦПК України).
Частини перша, друга статті 442 ЦПК України передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (частини перша, друга та п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги (постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц та від 29 червня 2022 року у справі № 2-2830/10).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 0809/5034/2012.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковість виконання рішення суду. При цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувачу у виконавчому провадженні.
При цьому, відповідно до положень статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).
Вказані норми не встановлюють імперативної вимоги щодо передання первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги, отже, і наявності оригіналів цих документів у нового кредитора.
Передання таких документів має на меті перевірку існування у первісного кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.
Обставина непередання новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані з невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора.
Однак відсутність передання новому кредитору таких документів не може вказувати на відсутність передання права вимоги взагалі.
Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК України не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва).
Зазначені вимоги випливають з різних правових підстав та не є взаємозалежними.
Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 висловлені висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, провадження № 14-308цс18).
У постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має керуватися принципом правомірності цього правочину, дослідивши і надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
У цій справі судом встановлено, що 09 квітня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» уклали договір факторингу, за яким у порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11-379, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 1.2. договору факторингу за основним договором відступаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 75 005,60 дол. США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 1 998 459,56 грн; право вимоги сплати процентів за користування кредитом у розмірі, встановленому основним договором, нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього договору, в сумі 92 949,57 дол. США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладання цього договору становило 2 476 561,17 грн, а також право вимоги сплати процентів за користування кредитом, нарахованих у майбутньому; право вимоги сплати пені в сумі 5 955 816,40 грн.
Права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання цього договору після отримання грошових коштів від фактора. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора або клієнта або підписання будь-яких документів (пункт 1.3. договору факторингу).
Пункт 3.2. договору факторингу визначає, що фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнта грошові кошти в розмірі не менше ніж 9 000,00 грн без ПДВ шляхом перерахування в день підписання цього договору на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, код ЄДРПОУ 00039019.
Фактор зобов`язується передати в розпорядження клієнта грошові кошти за придбані права грошової вимоги в порядку, строки і в розмірах, передбачених пунктом 3.2. цього договору (п. 4.2. договору).
На підтвердження здійснення оплати за цим договором факторингу, представник заявника надав копію платіжної інструкції від 09 квітня 2019 року № 447 на суму 9 000,00 грн та довідку Акціонерного банку «Сенс Банк» (далі - АБ «Сенс Банк») від 20 листопада 2025 року за вихідним номером 51945-56/2025.
Так, з платіжного доручення від 09 квітня 2019 року № 447 про перерахування на рахунок АТ «Укрсоцбанк» коштів в сумі 9 000,00 грн, вбачається, що платник є ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», отримувач АТ «Укрсоцбанк», призначення платежу: оплата згідно з договором факторингу б/н від 09 квітня 2019 року за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11/379, боржник ОСОБА_1 . Крім цього, є відмітка Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про проведення цієї операції 09 квітня 2019 року о 12.18 год.
Як слідує із довідки АТ «Сенс Банк» за вихідним номером 51945-56/2025 від 20 листопада 2025 року, АТ «Сенс Банк», який є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк», підтверджує, що 09 квітня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» уклали договір факторингу, за яким у порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор 09 квітня 2019 року передав грошові кошти в розпорядження клієнта в сумі 9 000,00 грн, а клієнт відступив факторові свої права грошової вимоги до боржника за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11-379, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина шоста статті 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Частина перша статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Положення статті 95 ЦПК України встановлюють, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
Представник ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» надала суду належним чином завірену із зазначенням дати такого засвідчення копію платіжного доручення від 09 квітня 2019 року № 447. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт відступлення права вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11/379 від первісного кредитора АТ «Укрсоцбанк» до наступного кредитора - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», підтверджений, що є підставою для задоволення заяви ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та необхідність заміни стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з АТ «Укрсоцбанк», в подальшому заміненого на ОСОБА_2 , на його правонаступника - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп».
Оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою адвоката Гураля Руслана Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільского апеляційного суду від 17 березня 2026 року у справі у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська