Справа №295/9996/25
Категорія 38
2/295/3654/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючої судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря Простибоженко Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Аксіліум-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №CL-163745 від 21.01.2019 в розмірі 104699,22 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 23989,61 грн, суми прострочених платежів за відсотками – 25673,83 грн, суми строкових відсотків – 55035,78 грн, та судові витрати.
Позов обгрунтований тим, що 21.01.2019 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №CL-163745 про надання кредиту, відповідно до умов якого позичальнику надані грошові кошти в розмірі 30000,00 грн шляхом перерахування на банківський рахунок відповідача строком на 60 місяців до 19.01.2024 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 69,99% річних. 
Позивач посилається на те, що відповідач, отримавши кредитні кошти, умови кредитного договору не виконала, кредитні кошти в установлений графіком строк не повернула, станом на 31.05.2025 заборгованість за кредитним договором становить 104699,22 грн, яку просить стягнути на свою користь.
В позовній заяві позивач також посилається на те, що  згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України право вимоги до нього перейшло на підставі договору факторингу, укладеного 08.11.2023 між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс», відповідно до умов якого ПАТ «Кредобанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» належне йому право вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 
12.12.2024 рішенням учасника №12/12/24-1 змінено найменування ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на ТОВ «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс».
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму сплачено судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали суду від 11.08.2025 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. 
09.02.2026 представник позивача направила до суду клопотання про долучення до справи доказів (а.с. 74-82).
16.04.2026 представник ОСОБА_2 направила клопотання про долучення до справи доказів (а.с. 89-108).
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання 23.04.2026 не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 44).
Відповідач в судові засідання не з`являлась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 
Копія ухвали про відкриття провадження у справі, судові повістки про виклик направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем її проживання (а.с. 37), однак всі поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою", а відтак відповідач вважається такою, що про час і місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 42-43, 50-51, 54-55, 69-70, 86-87).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що представник позивача скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, в судові засідання не з`являвлялась, про причини неявки суд не повідомила, в установлений строк відзив на позов не подала, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою учасників судового провадження.
В судовому засіданні 23.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення якого відкладено до п`яти днів.

ІІІ. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
В частинах 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження
Судом встановлено, що 21.01.2019 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-163745, згідно з умовами якого ПАТ «Кредобанк» надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 30000,00 грн на строк 60 місяців, тобто до 19.01.2024 (а.с. 7-11).
ПАТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором кредиту виконало в повному обсязі та надало позичальнику грошові кошти в загальному розмірі 30000,00 грн шляхом перерахування їх на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується змістом меморіального ордера №3343989 від 21.01.2019 та випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 91-104).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 04.12.2024 у справі №755/4205/14-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість користуватись кредитними коштами. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати інших платежів за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

08.11.2023 між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» укладений договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, відповідно до якого ПАТ «Кредобанк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача в сумі 49663,44 грн (а.с. 15-16, 77-82).
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
12.12.2024 рішенням №12/12/24-1 учасника ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» найменування ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Аксіліум-Фінанс" (а.с. 22). 
Отже, на підставі ст.ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Фінансова компанія "Аксіліум-Фінанс"» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №CL-163745 від 21.01.2019.

Згідно з розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 станом на 31.05.2025 має загальну заборгованість за кредитним договором у сумі 104699,22 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 23989,61 грн; заборгованість за простроченими відсотками, які нараховні за період з 21.01.2019 по 08.11.2023 в сумі 25673,82 грн, строкові відсотки, нараховані за період з 09.11.2023 по 31.05.2025 - 55035,78 грн (а.с. 13).
На підставі досліджених доказів підтверджується, що відповідно до умов укладеного 21.01.2019 між сторонами договору відповідач отримала кредит в загальній сумі 30000,00 грн, частково здійснювала платежі за договором, проте не виконувала зобов`язання в повному обсязі, внаслідок чого утворився борг за тілом кредиту, який становить 23989,61 грн. В матеріалах справи відсутні докази повернення кредитних коштів в повному обсязі.
На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23989,61 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 80709,60 грн.
Звертаючись з позовом, позивач просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками, які нараховні за період з 22.01.2019 по 08.11.2023 в сумі 25673,82 грн, та строкові відсотки, нараховані за період з 09.11.2023 по 31.05.2025, в розмірі 55035,78 грн (а.с. 13).
Суд не погоджується з вимогами позивача в цій частині, оскільки таке нарахування відсотків суперечить умовам укладеного між сторонами договору та нормам матеріального права.
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц, від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, тобто судова практика є сталою, змін не зазнавала, яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
За умовами кредитного договору №CL-163745 від 21.01.2019 сторонами погоджено загальну суму кредитних коштів - 30000,00 грн, строк користування кредитом 60 місяців, терміном до 19.01.2024. 
Так, у п. 4.1 кредитного договору передбачено, що процентна ставка за користування кредитом становить 69,99% річних.
Таким чином, суд вважає, що відсотки підлягають нарахуванню і стягненню з відповідачки згідно з умовами укладеного договору в межах строку кредитування та строку дії договору після отримання кредитних коштів за період з 22.01.2019 по 19.01.2024.

Суд вважає неправомірним нарахування позивачем відсотків поза межами строку кредитування, який відповідно до умов укладеного договору визначений до 19.01.2024. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування не відповідає нормам матеріального права.
До позовної заяви долучений розрахунок заборгованості, згідно з яким нараховані відсотки за період з 22.01.2019 по 08.11.2023 (на день переходу права вимоги) становлять 25673,83 грн (а.с. 13), розмір заборгованості за відсотками в цій частині суд визнає правильним та таким, що відповідає умовам укладеного договору. 
Разом з тим, за період з 09.11.2023 по 31.05.2025 (після переходу права вимоги) позивач просить стягнути з відповідача відсотки в розмірі 55035,78 грн, які нараховані на загальну суму заборгованості 49663,44 грн, тобто на суму тіла кредиту 23989,61 грн та відсотків 25673,83 грн, яка утворилась за попередній період.
Суд вважає, що в цій частині розрахунок не відповідачає умовам кредитного договору та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оскільки відсотки за період з 19.01.2024 по 31.05.2025 нарахована поза межами строку дії кредитного договору, а також неправомірним є нарахування відсотків на суму боргу, до якої включена заборгованість за відсотками, які нараховані за попередній період. 
З урахуванням строку дії кредитного договору до 19.01.2024, враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 23989,61 грн, з відповідачки на користь позивача підлягаєть стягненню відсотки, нараховані в межах строку кредитування за період з 09.11.2023 по 19.01.2024 (72 дні) в розмірі 3353,75 грн.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки, нараховані в межах строку кредитування по 19.01.2024. в розмірі 29027,58 грн (25673,83 грн + 3353,75 грн).

Дослідивши надані сторонами докази в обґрунтування заявленої позивачем вимоги про стягнення боргу за кредитним договором №CL-163745 від 21.01.2019, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму 53017,19 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23989,61 грн, заборгованості за відсотками – 29027,58 грн, які нараховані відповідно до умов кредитного договору та в межах строку кредитування з 22.01.2019 по 19.01.2024.
В задоволенні вимог про стягнення відсотків, які нараховані з 20.01.2024 по 31.05.2025 в розмірі 51682,03 грн поза строком кредитування, суд відмовляє, оскільки їх нарахування є неправомірним.

V. Розподіл судових витрат 
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 6000,00 грн підтверджено змістом договору про надання правничої допомоги № 24/01/25 від 24.01.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Аксіліум-Фінанс» та адвокатом Альховською І.Б., актом наданих послуг №1 від 27.01.2025 (а.с. 19-21).
Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи.
Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 3060,00 грн (6000,00 грн х 51% від задоволених вимог)
На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1235,40 грн (2422,40 грн х 51% від задоволених вимог).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Аксіліум-Фінанс"заборгованість за кредитним договором №CL-163745 від 21.01.2019 в розмірі 53017,19 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 23989,61  грн, заборгованості за відсотками – 29027,58 грн, які нараховані за період з 22.01.2019 по 19.01.2024,а також стягнути судовий збір в розмірі 1235,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3060,00 грн. 
В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Аксіліум-Фінанс», місце знаходження: м. Львів, вул. Академіка Лазаренка Є., 4, кабінет 4, код ЄДРПОУ: 43231894.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька