ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/357/26 	

Господарський суд Житомирської області у складі: 
судді Шніт А.В. 

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у м. Житомирі справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ Пласт Груп" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрейд-Інвест" 
про стягнення 10 189,67грн, 

Процесуальні дії по справі.
Товариство з обмеженою відповідальністю "РМ Пласт Груп" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрейд-Інвест" про стягнення 10 189,67грн збитків.
В якості правових підстав позивач вказує, зокрема, ст. 187, 198, 193, 201 Податкового кодексу України.
Ухвалою від 06.04.2026 позовну заяву залишено без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способу та строку їх усунення.
15.04.2026 за вх.№4732 до суд через систему "Електронний суд" надійшла заява ТОВ "РМ Пласт Груп" про усунення недоліків, до якої долучено докази реєстрації позивачем електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС та копію договору про надання правничої допомоги від 03.01.2025.
Ухвалою від 20.04.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
04.05.2026 за вх.№5547/26 до суду через систему "Електронний суд" надійшов відзив відповідача на позовну заяву. В якому, в тому числі, викладене клопотання про зупинення провадження справі №906/357/26 до розгляду та набрання рішенням законної сили по справі №240/7042/26, яка перебуває в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду. Клопотання мотивоване тим, що на даний час відповідач оскаржує дії податкового органу, які призвели до неможливості своєчасної реєстрації вказаної в позовній заяві податкової накладної.
18.05.2026 за вх.№6044 до суду через систему "Електронний суд" надійшли заперечення позивача на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Заперечення ґрунтуються на тому, що наявність спору з податковим органом або технічних / процедурних труднощів не виключає можливості покладення на постачальника обов`язку з відшкодування збитків контрагенту, якщо внаслідок несвоєчасної реєстрації податкової накладної покупець був позбавлений права на податковий кредит.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та заперечень щодо її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходило.
У матеріалах справи містяться довідки про доставку ухвали суду від 20.04.2026 в електронні кабінети сторін (а.с.55-56).
Отже, сторони належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі №906/357/26.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 117 ГПК України, зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків. З дня відновлення провадження перебіг процесуальних строків продовжується.
Випадки, які регламентують зупинення провадження у справі чітко передбачені статтями 227, 228 ГПК України і є вичерпними.
Положення статті 227 ГПК України передбачають обов`язок суду зупинити провадження у справі.
Пункт п`ятий частини першої статті 227 ГПК України визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (п.4 ч.1 ст.229 ГПК України).
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №990/24/23).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 01.03.2024 по справі №910/17615/20 виснував, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.
Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є стягнення 10 189,67грн збитків, які завдані позивачу через нездійснення відповідачем реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних по господарській операції з поставки 30.09.2024 товару на загальну суму 61 138,00грн (в тому числі 10 189,67грн ПДВ) згідно договору поставки №02/08/24 від 02.08.2024, у зв`язку з чим позивач позбавлений права включити суму ПДВ у розмірі 10 189,67грн до складу податкового кредиту, а, отже, і скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання.
По вказаній господарській операції складена податкова накладна №6 від 30.09.2024 (а.с.36), проте рішенням Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.08.2025 відмовлено в її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв`язку з ненаданням / частковим ненаданням додаткових пояснень та копій документів стосовного підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній (а.с.37).
Водночас, предметом спору в справі №240/7042/26, до якої відповідач просить зупинити провадження у даній справі, є визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Житомирській області про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 25.12.2025 №10308.
Вказаним рішенням податкового органу встановлена відповідність ТОВ "Укртрейд-Інвест" (відповідача у даній справі) критеріям ризиковості по господарській операції з постачання за період з 04.04.2024 по 01.10.2024. При цьому визначено, що платником податку, задіяного в ризиковій операції є юридична особа з ідентифікаційним кодом 42256159.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною особою з ідентифікаційним кодом 42256159 є ТОВ "Укрмет-Інвест" (12701, Житомирська обл., Звягельський р-н, м.Баранівка, вул. Бандери Степана, буд. 12), що не є стороною даного спору.
Тобто, в порядку адміністративного судочинства розглядається спір щодо скасування рішення податкового органу від 25.12.2025 №10308, яке жодним чином не стосується предмету даного спору.
З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №240/7042/26, оскільки предмет судового розгляду у справі №906/357/26 не пов`язаний з предметом доказування в справі, що розглядається в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Враховуючи приписи ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення вимог статті 201 Податкового кодексу України не склав та не зареєстрував податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних по господарській операції з поставки 30.09.2024 товару на загальну суму 61 138,00грн (в тому числі 10 189,67грн ПДВ) згідно договору поставки №02/08/24 від 02.08.2024, у зв`язку з чим позивач позбавлений права включити суму ПДВ у розмірі 10 189,67грн до складу податкового кредиту, а, отже, і скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання.
Відповідач вважає, що належним чином виконав свої зобов`язання як платник податків відповідно до Податкового кодексу України, а відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН сталася виключно з вини податкового органу, а не ТОВ "Укртрейд-Інвест".

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
02.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РМ Пласт Груп" (Покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртрейд-Інвест" (Постачальник, відповідач) укладено договір поставки №02/08/24 (а.с.10-11) (надалі - Договір).
За умовами п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію виробничо-технічного призначення, іменовану надалі Товар. Асортимент, кількість та ціна зазначаються у видаткових накладних на товар, який є його невід`ємною частиною. Найменування товару: відходи вторинної сировини.
Відповідно до п.2.3. Договору, оплата Товару проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника в обсязі 100% оплати протягом 3 календарних днів з дати поставки.
На виконання умов договору відповідач поставив позивачу Товар в кількості 4 367кг на загальну суму 61 138,00грн (в т.ч. 10 189,67грн ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №13 від 30.09.2024 (а.с.13).
30.09.2024 відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №72 (а.с.12).
30.09.2024 позивач сплатив відповідачу 61 138,00грн (з них 20% ПДВ - 10 189,67грн) згідно рахунка №72 від 30.09.2024, про що свідчить платіжна інструкція №НФRM15 від 30.09.2026 (а.с.38).
30.09.2024 за №6 відповідачем складена податкова накладна по господарській операції з поставки позивачу 4 367кг Товару на загальну суму 61 138,00грн (в т. ч. 10 189,67грн ПДВ) (а.с.17, 36).
Відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 15.10.2024 (а.с.16 на звороті), реєстрація податкової накладної №6 від 30.09.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Відповідачу запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Рішенням Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.08.2025 відмовлено в реєстрації податкової накладної №6 від 30.09.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв`язку з ненаданням / частковим ненаданням додаткових пояснень та копій документів стосовного підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній (а.с. 15 на звороті, 37).
30.01.2026 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення 10 189,67грн ПДВ, які не були отримані позивачем як податковий кредит по договору №02/08/24 від 02.08.2024 у зв`язку з не розблокуванням відповідачем податкової накладної №6 від 30.09.2024 та бездіяльністю останнього щодо оскарження рішення податкового органу в судовому порядку, а також закінченням строків на право розблокування податкової накладної (а.с.14 на звороті).
Як вказано в позові, в Єдиному реєстрі податкових накладних відсутня податкова накладна відповідача на суму наданих послуг в розмірі 61 138,00грн, в тому числі - 10 189,67грн ПДВ. Таким чином, за результатами розгляду вимоги відповідач своїх зобов`язань не виконав.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2).
В силу положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №02/08/24 від 02.08.2024.
Відповідно до ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
У відповідності до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору відповідач поставив позивачу Товар в кількості 4 367кг на загальну суму 61 138,00грн (в т.ч. 10 189,67грн ПДВ), про що свідчить видаткова накладна №13 від 30.09.2024 (а.с.13).
Позивач в свою чергу 30.09.2024 сплатив відповідачеві за поставлений товар 61138,00грн (з них 20% ПДВ - 10 189,67грн), що підтверджується платіжною інструкцією №НФRM15 від 30.09.2026 (а.с.38).
По господарській операції з поставки позивачу 4 367кг Товару на загальну суму 61 138,00грн (в т.ч. 10 189,67грн ПДВ) відповідачем 30.09.2024 складена податкова накладна №6 (а.с.17, 36).
З наявної в матеріалах справи квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 15.10.2024 (а.с.16 на звороті) вбачається, що реєстрація податкової накладної №6 від 30.09.2024 зупинена. Відповідачу запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Рішенням Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.08.2025 відмовлено в реєстрації податкової накладної №6 від 30.09.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв`язку з ненаданням / частковим ненаданням додаткових пояснень та копій документів стосовного підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній (а.с.15 на звороті, 37).
30.01.2026 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення 10 189,67грн ПДВ, які не були отримані позивачем як податковий кредит по договору №02/08/24 від 02.08.2024 у зв`язку з не розблокуванням відповідачем податкової накладної №6 від 30.09.2024 та бездіяльністю останнього щодо оскарження рішення податкового органу в судовому порядку, а також закінченням строків на право розблокування податкової накладної (а.с.14 на звороті). Така вимога залишена Покупцем без відповіді та жодних дій.
За змістом п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Положеннями пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пп."а" п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з абз.1 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абз.3 п.198.6 ст.198 ПК України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Приписами абз.4 п.198.6 ст.198 ПК України визначено, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Згідно з абз.5 п.198.6 ст.198 ПК України суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Розглядаючи даний спір суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.
Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суди повинні встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення.
Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювана є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Подібні висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 та від 01.03.2023 у справі №925/556/21.
Також суд враховує і те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначила, що з 1 січня 2015 року Податковий кодекс України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.
Оскільки саме від Постачальника, який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація Покупцем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (Постачальник) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.
Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем послуг, отже з огляду на положення статті 201 Податкового кодексу України саме на відповідача покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну та/або розрахунки коригування до такої податкової накладної.
Вказаним зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №925/17/18.
Саме тому, формування у позивача податкового кредиту з податку на додану вартість було би можливим виключно у випадку, коли відповідач зареєстрував би податкові накладні із господарських операцій.
Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем вимог податкового законодавства щодо реєстрації податкової накладної №6 від 30.09.2024 в ЄРПН на загальну суму 61 138,00грн (з них ПДВ - 10 189,67грн).
Так, у зв`язку з ненаданням / частковим ненаданням додаткових пояснень та копій документів стосовного підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній №6 від 30.09.2024, рішенням Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.08.2025 відмовлено в реєстрації такої податкової накладної в ЄРПН (а.с. 15 на звороті, 37).
Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21.
Крім того, факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни (Постанова Верховного Суду від 07.06.2023 у cправі №916/334/22).
Отже, має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку скласти і зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, неможливістю включення позивачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту та зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, що фактично є збитками позивача. Отже, наявні всі елементи складу господарського правопорушення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи вищевикладені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, не спростовані відповідачем під час розгляду справи, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат. 
Відповідно до ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд приходить до висновку, що судовий збір слід покласти на відповідача. 

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Частиною 3 статті 123 ГПК України встановлено, щодо до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частинами 1, 2 статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5, 6 ст.126 ГПК України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (наведений правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 11.11.2021 у справі №910/7520/20).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23.01.2014, у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015).
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00грн до суду подано копії договору про надання правової допомоги від 03.01.2025 (а.с.23); додаткової угоди від 01.04.2026 до вказаного договору (а.с.19); акту приймання виконаних робіт від 01.04.2026 (а.с.22); розрахунку суми гонорару (вартості послуг) за надану правничу допомогу (а.с.21); квитанції про оплату 01.04.2026 послуг за договором (а.с.22 на звороті).
Разом з тим, на підтвердження своїх повноважень представник позивача - адвокат Кучер Тарас Миколайович подав до суду ордер серії АО №1225115 від 01.04.2026 про надання правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "РМ Пласт Груп" на підставі договору про надання правничої допомоги від 03.01.2025 (а.с.26).
З огляду на встановлені судом обставини, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, враховуючи характер та рівень складності даної справи, принцип пропорційності, суд приходить до висновку, що обґрунтованою, співмірною та документально підтвердженою у даній справі є загальна вартість наданих адвокатом послуг у розмірі 2 000,00грн за складання позовної заяви.
Інші витрати, понесені ТОВ "РМ Пласт Груп" на оплату професійної правничої допомоги суд покладає на позивача, який взяв на себе відповідні зобов`язання за договором про надання правничої допомоги від 03.01.2025. 

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд  
ВИРІШИВ:  

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрейд-Інвест" (12701, Житомирська обл., Звягельський р-н, м. Баранівка, вул. Звягельська, буд. 3, кім. 25; ідентифікаційний код 44010272)
на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ Пласт Груп" (02068, м. Київ, вул. Вербицького Архітектора, буд. 10А, офіс 121; ідентифікаційний код 44673435):
- 10 189,67грн збитків;
- 3 328,00грн судового збору;
- 2 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.07.26 

Суддя Шніт А.В. 

Надіслати: 
1- позивачу в Електронний кабінет підсистеми "Електронний суд"
2- відповідачу в Електронний кабінет підсистеми "Електронний суд"