ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/22038/25 пров. № А/857/20942/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Калмикової Ю.О., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року у справі № 460/22038/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Недашківською К.М. в м. Рівне в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ у Вінницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ у Рівненській області) про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-ХІІ).
Зобов`язано відповідача 1 призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, починаючи з 25.09.2025.
Зобов`язано ГУ ПФУ у Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, починаючи з 25.09.2025.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 2, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що період проживання позивача на території радіоактивного забруднення недостатній для призначення їй пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки такий становить 2 роки 5 місяців 8 дні. 
Позивач та відповідач 1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином, який постійно проживає на території посиленого радіологічного контролю (категорія 4).
20.10.2025 позивачка звернулася із заявою до ГУ ПФУ у Рівненській області про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону № 796-ХІІ.
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто ГУ ПФУ у Вінницькій області та 27.10.2025 прийнято рішення № 172450010764 про відмову у призначенні пенсії.
Зі змісту вказаного рішення про відмову вбачається, що позивач не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 – 4 роки.
Вважаючи таку відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 4 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на Законі № 796-XII.
Закон № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону № 796-XII.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом четвертим частини другої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, 3 роки – початкова величина, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (далі також Порядок № 22-1), передбачено, що для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ необхідно подати документи, що підтверджують особливий статус особи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Окрім того, при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, а також надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій та допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, а у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення (пункт 3.3 Порядку № 22-1).
Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1.9 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем відсутності документів, необхідних для призначення позивачу пенсії за віком, потрібно надати роз`яснення про те, які документи потрібно подати та, в разі необхідності, надати також допомогу в одержання таких документів.
Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою від 16.10.2025 року № 654, яка видана старостинським округом № 7, с. Городище, Березнівської міської ради, позивач облікувалася в с. Городище, Березнівського району, Рівненської області з 24.07.1990 по 25.06.2002 роки, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. 
Згідно з записами диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1987 по 20.05.1988 навчалася в Рівненському СПТУ № 15, м. Рівне, що не відноситься до території забрудненої внаслідок ЧАЕС.
Відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_2 від 01.11.1988 ОСОБА_1 з 01.11.1988 по 15.05.2000 працювала в Березнівському міськоопторзі, що становить 4 роки 2 місяці 1 день (з 01.11.1988 по 01.01.1993).
Окрім зазначеного, згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місяця проживання за обліками Державної міграційної служби від 25.09.2025 Позивачка з 05.06.1987 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; з 04.05.1999 року за адресою: село Городище, Рівненського (Березнівського району) Рівненської області; з 25.06.2002 за адресою: АДРЕСА_2 ; з 13.01.2017 по даний час за адресою: АДРЕСА_2 .
Селище Березне Рівненського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що документально підтверджений період проживання (роботи) позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить понад чотири роки, а саме 4 роки 2 місяці 1 день (з 01.11.1988 по 01.01.1993).
Аналізуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач має право на застосування величини зниження пенсійного віку, оскільки станом на 1 січня 1993 року та після цього прожив у зоні гарантованого добровільного відселення необхідний проміжок часу, що є підставою для додаткового зменшення пенсійного віку позивачу, передбаченого положеннями статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Колегія суддів звертає увагу, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (№ 690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі № К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі № К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 28.03.2018 у справі № 333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.
Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Колегією суддів встановлено, що таке посвідчення, а саме потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії серії НОМЕР_3 від 01.10.2003 позивачу видана уповноваженим на те державним органом (Рівненська ОДА), який при видачі зазначеної довідки перевіряв достовірність поданих позивачем документів.
Відповідно до довідки позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи.
Крім того, на виконання вимог Порядку № 22-1 позивач разом із заявою надав довідки органу місцевого самоврядування про період (періоди) проживання на території гарантованого добровільного відселення.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідач, відмовивши позивачу, у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що визначені чинним законодавством. 
Рішення про таку відмову від 27.10.2025 № 172450010764 не відповідає критеріям правомірності, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року у справі № 460/22038/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Ю. О. Калмикова 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк