Справа № 739/2602/25
Провадження № 2/739/69/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року          м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - Іващенка І.К.,
при секретарі - Шкурат О.Г.,
за участю:
позивача (в режимі відеоконференції) –  ОСОБА_1 ,
відповідача –  ОСОБА_2 ,
представника відповідача – адвоката Костюченка В.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовом, вказавши, що 30 жовтня 2024 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області було винесено судове заочне рішення, яким визнано ОСОБА_2 батьком дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.02.2024 року. 
Вказує, що ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18.12.2024 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 залишено без задоволення.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.08.2025 заочне рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 залишено без змін.
На виконання заочного рішення було видано виконавчий лист, який позивачкою передано до виконавчої служби.
Постановою державного виконавця Новгород-Сіверського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голуб Г.М. від 19.09.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 79152699.
Проте ОСОБА_2 аліменти не сплачує, у зв`язку із чим за розрахунком державного виконавця станом на 26.11.2025 утворилась заборгованість у розмірі 136331,56 грн. 
Згідно розрахунку позивачки за період з 01 квітня 2024 року по 31 жовтня 2925 року неустойка за прострочення сплати аліментів становить 413154,43 грн., а сукупний розмір заборгованості по аліментам 138675,96 грн.
Враховуючи те, що розмір пені не може бути більшим, ніж розмір заборгованості по аліментах, тому розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 138675,96 грн. 
Оскільки добровільно відповідач не має намірів та бажання сплачувати встановлену судом заборгованість по аліментах, та пеню нараховану на цю заборгованість, тому вона вимушена звернутися з позовом до суду.
Просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, у розмірі, який складає 138675,96 грн. За період з березня 2024 року по вересень 2025 року.
Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Надано відповідачу час для подачі відзиву на позов. 
26.12.2025 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Де відповідач позовні вимоги не визнає. Вказує, що державний виконавець почав стягувати аліменти після ухвалення заочного рішення, яке не набрало законної сили. Додатково вказує, що окрім пенсії він іншого доходу немає, аліменти він сплачує вчасно, а тому і заборгованість виникла з вини державного виконавця, в зв`язку з невірним розрахунком. Додатково надав до відзиву довідки про доходи та витрати на лікування.
05.01.2026 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив. В якій позивачка повністю відхиляє доводи відповідача викладені у відзиві на позов. Додатково вказує, що заборгованість виникла тільки з вини відповідача, який хоче, як подальше затягнути розгляд справи.
23.01.2026 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. Представник вказує, що на період стягнення пені з заборгованості у відповідача не виникали зобов`язання зі сплати аліменти, в зв`язку з тим, що рішення не вступило в законну силу і відповідач не був визнаний батьком малолітньої ОСОБА_3 .
Тому вважає позовні вимоги без підставні та не підлягають задоволенню.
Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті.
Під час судового розгляду позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини позову та відповіді на відзив.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він не допускав заборгованості по сплаті аліментів, після вступу заочного рішення в законну силу сплачує аліменти вчасно. Також свою позицію відносно позову відповідач виклав у відзиві на позов від 26.12.2025 року.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у запереченнях на відповідь на відзив.
Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши письмові докази надані учасниками справи, копії виконавчого провадження, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 30.10.2024 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області було винесено судове заочне рішення, яким визнано ОСОБА_2 батьком дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.02.2024 року. 
Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18.12.2024 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 залишено без задоволення.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.08.2025 заочне рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 у справі 739/524/24 залишено без змін.
Постановою головного державного виконавця Новгород-Сіверського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голуб Г.М. від 19.09.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 79152699 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до виконавчого листа №2/739/152/24 від 09.09.2025.
Відповідно до розрахунку заборгованості від 26.11.2025 року, заборгованість за виконавчим листом № 739/524/24, виданим 09.09.2025 року з березня 2024 по жовтень 2025 років складає 136331,53 грн.
Позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення по виплаті аліментів у розмірі 138675,96 грн. за період з березня 2024 року по вересень 2025 року.
У відповідності листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на запит ОСОБА_2 відрахування за аліментами з пенсії відповідача за виконавчим провадженням від 12.03.2025 ВП № 76671288 припинено у зв`язку з утриманням боргу в повному обсязі у квітні 2025 року (а.с. 56).
Позивачка звернулася до суду з позовом 12.12.2025 року.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) – це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання – сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Вказаний висновок підтверджується наступним.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно постанови Чернігівського апеляційного суду від 13.08.2025 апеляційна скарга ОСОБА_2 була залишена без задоволення, а заочне рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2024 року без змін.
Тобто, тільки після 13.08.2025 року (вступу в законну силу заочного рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2024 року) відповідач був визнаний батьком малолітньої  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та у відповідача виникли зобов`язання по оплаті аліментів.
На день вступу рішення в законну силу заборгованості по сплаті аліментів у відповідача не було, як не було умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає.
З цих підстав суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.
В зв`язку тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору, у відповідності до ст.. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.
На підставі ст. 196, 197 СК України, керуючись ст. 6-16, 141, 263-265 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а при оголошенні судом вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          І.К. Іващенко