ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2026 р.	 	Справа № 916/5118/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу,
за позовом: Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (73028, м. Херсон, Бериславське шосе, 1; код ЄДРПОУ 00131771),
до: Фізичної особи-підприємця Жужи Наталі Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),
про стягнення 7849,60 грн.
Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.
Обставини справи. 
Акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Жужи Наталі Миколаївни, в якій просить суд стягнути з відповідача суму безпідставно набутого майна у розмірі 7849,60 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 справу № 916/5118/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2025 позовну заяву АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" (вх. суду № 5257/25 від 22.12.2025) залишено без руху.
08 січня 2026 року до Господарського суду Одеської області від АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" надійшла заява з додатком, яка є підтвердженням усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі Господарського суду Одеської області від 29.12.2025.
Ухвалою від 12.01.2026 суд прийняв позовну заяву Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" до розгляду та відкрив провадження у справі № 916/5118/25. Прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. Цією ж ухвалою запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позовну заяву, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), протягом 16 днів з дня отримання даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. 
16 лютого 2026 року до суду від фізичної особи-підприємця Жужи Наталі Миколаївни надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій заявник просить суд закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Щодо заяви ФОП Жужи Н.М. про закриття провадження у справі, суд дійшов до таких висновків.
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Подібний висновок був зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №757/45133/15-ц щодо норм ГПК в редакції до 15.12.2017.
Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019р. у справі № 214/4137/17).
Отже, суд вважає, що спір між АТ “Херсонська теплоелектроцентраль” та ФОП Жужа Н.М. щодо стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Також, суд зазначає, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Жужа Н.М. з 21.10.2014 має статус фізичної особи-підприємця. 
Відповідно до п. 1 договору дарування від 24.05.2016, дарувальник передав безоплатно у власність обдарованим, а обдаровані прийняли у власність у рівних частках, тобто по частці кожний, нерухоме майно: торгівельну точку з роздрібної торгівлі промисловими та продовольчими товарами загальною площею 10,1 кв. м., яка розташована на першому поверсі житлового будинку за адресою: Херсонська область, місто Херсон, площа Свободи, будинок 6.
Отже, зазначене нерухоме майно призначене для використання у підприємницькій діяльності. 
Приймаючи до уваги вищевикладене, а також враховуючи, що у даній справі предметом позову є стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та плата за абонентське обслуговування, яка станом на день подання заяви про закриття провадження, а саме 16.02.2026 є несплаченою, а тому у справі № 916/5118/25 наявний предмет спору щодо у стягнення 7849,60 грн.
09 квітня 2026 року до суду від Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" надійшло клопотання про уточнення позовних вимог та залучення співвідповідача.
Щодо клопотання Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" про уточнення позовних вимог та залучення співвідповідача, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено приписами ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою від 12.01.2026 суд прийняв позовну заяву Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" до розгляду та відкрив провадження у справі № 916/5118/25. 
Відтак, позивач міг вчиняти відповідні процесуальні дії протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, а саме з 12.01.2026 по 11.02.2026.
Суд також зазначає, що відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд звертає увагу, що позивачем у клопотанні від 09.04.2026 не наведено жодних пояснень щодо поважності причин пропуску строку подання такого клопотання, а також і не заявлено про поновлення пропущеного процесуального строку на подання такого клопотання.
З урахуванням викладеного, клопотання позивача від 09.04.2026 про уточнення позовних вимог та залучення співвідповідача залишено судом без розгляду.
У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що Жужа Михайло Михайлович та Жужа Наталя Миколаївна на підставі договору дарування від 24.05.2016 є співвласниками нежитлового приміщення площею 10,1 кв. м., розташованого у місті Херсон, пл. Свободи, будинок 6.
Акціонерне товариство “Херсонська теплоелектроцентраль” здійснює постачання теплової енергії до приміщень відповідача, що розташовані у місті Херсоні, пл. Свободи, будинок 6, опалювальною площею 10,1 кв.м.
Відповідно до довідки та розрахунку АТ “Херсонська теплоелектроцентраль” за період з 01.11.2019 по 01.03.2022 заборгованість Жужа М.М. (ос. рахунок НОМЕР_2 ) становить 6920,44 грн.
Згідно довідок про наявність послуги опалення у абонентів АТ “Херсонська теплоелектроцентраль” за листопад, грудень 2019 року, січень-березень, листопад-грудень 2020 року, січень-березень, листопад-грудень 2021 року, січень-березень 2022р. позивачем надавалась послуга постачання теплової енергії за адресою: м. Херсон, пл. Свободи, 6.
Крім того, позивачем нараховано відповідачу абонентську плату за період з 01.01.2021 по 01.06.2023 у розмірі 929,23 грн.
Таким чином, як зазначає позивач, відповідач є споживачем послуги з постачання теплової енергії. 
За твердженнями позивача, оскільки не існує можливості припинити постачання теплової енергії відповідачу не завдавши шкоди іншим споживачам, позивачем здійснено постачання теплової енергії до вищевказаного приміщення відповідача.
При цьому, позивач зауважив, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Позивач зазначає, що відповідач отримував теплову енергію без договору у період з 01.11.2019 по 01.09.2025 на суму 6920,44 грн, та яку він не оплатив, тобто, отримано безпідставно набуте майно, що підтверджується Довідкою щодо руху заборгованості. Також за твердженням позивача відповідачем не сплачено нараховану абонентську плату у розмірі 929,23 грн. Отже, загальна заборгованість відповідача складає 7849,60 грн.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до частини 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Зі змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 25 Закону України “Про теплопостачання” слідує, що основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.
Таким чином, споживач має обов`язок укласти договір теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. 
Суд зазначає, що взаємовідносини між постачальниками та споживачами теплової енергії також регулюються “Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії”, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (із змінами та доповненнями).
Пунктом 6 Правил № 830 визначено, що виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, що забезпечує надання послуги встановленим нормативам: за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем - до межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі) та інженерно-технічних систем приміщення споживача; за договором з колективним споживачем, колективним договором, індивідуальним договором, договором з власником (користувачем) будівлі - до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі).
Згідно п. 13 Правил № 830 надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів врегульовано пунктами 24-28 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі - Правила № 630).
Відповідно до п. 24 Правил № 630 споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України “Про теплопостачання” схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Право споживача відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у зв`язку з відключенням від мереж централізованого опалення закріплено в пункті 24 Правил та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Пунктом 25 Правил № 630 встановлено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Суд зазначає, що відповідачкою не надано доказів відключення нежитлового приміщення площею 10,1 кв. м., розташованого у місті Херсоні, пл. Свободи, будинок 6, від мереж централізованого опалення чи відсутності постачання теплової енергії.
Судом встановлено, що згідно з описом вкладення у відправленні № 7300800157624 та квитанції про оплату відправлення, відповідачці направлявся лист від 15.09.2025, вимога щодо погашення заборгованості від 15.09.2025 року, акти, рахунки.
За приписами абз. 1 ст. 20 Закону України “Про теплопостачання” тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Згідно абз. 5 вказаної статті тарифи на виробництво теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення визначаються для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, як різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої цієї статті, і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії, що визначаються на рівні діючих для суб`єкта господарювання тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановлених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів тарифи на транспортування та постачання теплової енергії визначаються на рівні середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії.
Відповідно до абз. 13 ст. 20 Закону України “Про теплопостачання” тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Згідно ст. 2 Закону України “Про державне регулювання у сфері комунальних послуг” органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, визначається Законом України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".
Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 29.09.2021 за № 594 “Про встановлення тарифів акціонерному товариству “Херсонська теплоелектроцентраль” на послугу з постачання теплової енергії, теплову енергію та її транспортування для потреб населення, бюджетних установ та інших споживачів м. Херсона, вирішено встановити з для АТ “Херсонська ТЕЦ” тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для потреб бюджетних установ та інших споживачів м. Херсона на опалювальний період 2021-2022 років, зокрема, для інших споживачів у розмірі 2793,72 грн /Гкал без ПДВ.
Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 16.12.2021 за № 895 “Про встановлення тарифів акціонерному товариству “Херсонська теплоелектроцентраль” на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для потреб бюджетних установ та інших споживачів міста Херсона”, з урахуванням постанови НКРЕКП від 24.11.2021 № 2334 вирішено встановити з 01.12.2021 для АТ “Херсонська ТЕЦ” тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для потреб бюджетних установ та інших споживачів м. Херсона на опалювальний період 2021-2022 років, зокрема, для інших споживачів у розмірі 4249,22 грн/Гкал без ПДВ.
Відповідно до долученого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості, загальна сума спожитої теплової енергії та плати за абонентське обслуговування складає 7849,60 грн, яку АТ “Херсонська теплоелектроцентраль” просить стягнути тільки з ФОП Жужи Наталі Михайлівни.
За приписами ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналогічне визначення міститься у ст.1 Закону України "Про теплопостачання".
Всупереч приписам Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, відповідачем не укладено з АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" договір купівлі-продажу теплової енергії.
Як вбачається з матеріалів справи, не зважаючи на фактичну відсутність договірних відносин з відповідачем щодо постачання теплової енергії, позивач здійснював здійснювати постачання теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача, яке знаходиться за адресою: м. Херсон, площа Свободи, будинок 6.
Матеріали справи свідчать, що договір купівлі-продажу теплової енергії між позивачем і відповідачем укладено не було. Отже, у даному випадку має місце бездоговірне користування тепловою енергією.
Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Крім того, у частині 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Факт надання позивачем послуг відповідачу з постачання теплової енергії підтверджується доданими до матеріалів справи довідками про наявність послуги опалення у абонентів Херсонської ТЕЦ, рахунками за спожиту теплову енергію, рахунками за абонентське обслуговування, розрахунком спожитої теплової енергії за період листопад 2019р. - березень 2022р. 
При цьому, відсутність у даному випадку укладеного між сторонами у вказаний період договору на постачання теплової енергії не нівелює обов`язку споживача оплатити спожиті комунальні послуги.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17, відповідно до яких укладення договору з теплопостачальною організацією відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язок. Але, сам факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.
За приписами, ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. 
У даному випадку судом враховано, що матеріали справи не містять доказів відключення належного відповідачу приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку.
Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи, зобов`язана повернути потерпілому це майно.
У відповідності до вимог статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а в разі неможливості повернути таке майно відшкодовує його вартість, яка визначається на момент розгляду справи судом про повернення майна.
Таким чином, зобов`язання відповідача в умовах неукладеного договору на теплопостачання виникає на підставі дії законів, що перелічені вище. А неукладення договору не звільняє відповідача від сплати заборгованості за спожиту теплову енергію.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, відповідно до статті 1214 ЦК України зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.
Враховуючи, що отримання відповідачем теплової енергії за відсутності укладеного на постачання договору є безпідставним, суд вважає, що відносно згаданих дій відповідача належить застосувати наслідки, передбачені статтями 1212, 1213 ЦК України.
Оскільки отримане майно, вироблене у вигляді теплової енергії, повернути в натурі неможливо, суд вважає за можливе стягнути з відповідача його вартість, яка визначена позивачем.
Разом з тим, відповідно до умов Договору дарування від 24.05.2016, з однієї сторони ОСОБА_1 (надалі – дарувальник), а з другої сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (надалі – обдаровані) уклали цей договір про наступне: за цим Договором дарувальник передав безоплатно нерухоме майно у власність обдарованим, а обдаровані прийняли у власність у рівних частках, тобто по частці кожний, нерухоме майно: торгівельну точку з роздрібної торгівлі промисловими та продовольчими товарами загальною площею 10,1 кв.м., яка розташована на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
З викладеного слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 10,1 кв. м., розташованого у місті Херсоні, пл. Свободи, будинок 6, на підставі договору дарування від 24.05.2016.
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Таким чином, об`єктом надання послуг є приміщення, яке належить в рівних частинах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому в цьому випадку нарахування за теплопостачання та абонплату повинно відбуватись порівну на кожного з власників приміщення.
Відповідно до розрахунку заборгованості, загальна сума спожитої теплової енергії та плати за абонентське обслуговування за нежитлове приміщення площею 10,1 кв. м., розташованого у місті Херсоні, пл. Свободи, будинок 6, складає 7849,60 грн.
На підставі наведеного вище, з метою уникнення подвійного стягнення вартості одного й того ж обсягу теплової енергії окремо з кожного із співвласників, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у розмірі 3924,80 грн (7849,60*50%=3924,80).
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачкою послуг з постачання теплової енергії у розмірі 3924,80 грн.
У зв`язку із чим, з огляду на зазначене вище, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 3924,80 грн.
В іншій частині вимоги щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування, заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про часткову обґрунтованість позовних вимог.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Жужи Наталі Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (73028, м. Херсон, Бериславське шосе, 1; код ЄДРПОУ 00131771) суму безпідставно набутого майна у розмірі 3924,80 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.
3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Рішення підписано 01.06.2026.

Суддя Нікітенко С.В.