Справа № 953/2385/26
н/п 2/953/2309/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Кіпеть Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, - 
встановив:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом шляхом подання його через систему «Електронний суд» через уповноваженого представника – адвоката Шматко Т.М., до відповідача, ОСОБА_2 , про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 . Рішенням суду вона позбавлена батьківських прав відносно сина та з неї на користь відповідача на утримання сина стягнуті аліменти.
У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на території України, відповідач разом з дитиною вимушені були евакуюватися до Республіки Польщі. Згодом, як стало відомо позивачу, на початку 2025 року відповідач повернувся до України, однак без ОСОБА_3 .
Перебування ОСОБА_3 на території Республіки Польщи, а відповідача на території України, тобто останній не виконує обов`язки з утримання дитини та які покладені на нього відповідно до СК України, є обставиною, яка звільняє її від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 . 
Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Відповідач – ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. 
Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову за наступних підстав.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.07.2017 року визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 . 08.01.2020 року рішенням Київського районного суду по справі № 640/19669/17 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів – задоволено. Також, вказаним рішенням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1492 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2017 року до досягнення дитиною повноліття. 
06.07.2020 року старшим виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Лобовим Рінатом Михайловичем відкрито виконавче провадження № 62329519 на підставі виконавчого листа № 640/19669/17, виданий 12.03.2020 року.
26.05.2025 року позивачем було направлено адвокатський запит до посольства України в Республіці Польща з метою з`ясування обставин щодо місцезнаходження ОСОБА_3 . 
За результатами розгляду вказаного запиту, було повідомлено, що оскільки позивач позбавлена батьківських прав, то відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України (далі – СК України), остання позбавлена можливості дізнатися інформацію про місцезнаходження дитини. Також, вказано, що про залишення ОСОБА_3 без батьківського піклування, ще восени 2024 року було повідомлено Департамент превентивної діяльності Національної поліції України. Станом на 03.06.2025р. місце перебування ОСОБА_3 не відоме. 
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Із наданих документів вбачається, що дитина ОСОБА_3 у 2024р. був залишений в Республіці Польща , без батьківського піклування. Проте, доказів того, що ОСОБА_3 на час розгляду даної справи проживає не з батьком, суду не надано. 
Більш того, даних щодо проживання ОСОБА_3 із матір`ю, надані матеріали не містять та сама позивач ці обставини не підтверджує.
Отже відсутні істотні обставини, які в розумінні частини другої статті 197 СК України можуть бути підставою для звільнення позивача від сплати аліментів на дитину. 
З урахуванням наведеного, підстави для задоволення позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 258-259, 263-265 , 280-285 ЦПК України, суд,-
ухвалив :
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів – відмовити.
Апеляційнаскарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з 
дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Суддя Бородіна Н.М.