Справа № 199/14660/25
Провадження № 2/202/1869/2026 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року  м. Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., представника позивача – адвоката Ресенчук О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Добропільський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів,
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року позивач ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Ресенчук О.Ю. звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у червні 2025 року на банківські рахунки ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» та АТ «Райффайзен Банк» було накладено арешт та списано грошові кошти. 
З повідомлення банків стало відомо, що арешти накладені на підставі постанови виконавчої служби у межах виконавчого провадження № 54898228, відкритого Добропільським ВДВС на виконання виконавчого напису № 7012 від 10.07.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Завалієвим А.А., про стягнення з неї, ОСОБА_2 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у загальному розмірі 319 521,97 грн. 
Позивач з виконавчим написом не згодна, вважає його незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки жодних кредитних або інших договорів із відповідачем не укладала, вимоги про усунення порушень за кредитним договором від банку не отримувала, що свідчить про те, що стягнута заборгованість не є безспірною. 
Крім того, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМУ № 1172, оскільки кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально.
За цих підстав позивач просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за № 7012 від 10.07.2017 року про стягнення з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 319 521,97 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 18 452,86 грн, заборгованості за відсотками 139 465,71 грн, пені 145 911,88 грн, штрафу 500 грн, штрафу 15 191,52 грн, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти, які були стягнуті на підставі такого виконавчого напису, в розмірі 42 606,73 грн та судові витрати.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 30 жовтня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпра.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 06 січня 2026 року у справі було відкрито загальне позовне провадження.
Представником відповідача - АТ КБ «ПриватБанк» був поданий відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позову, наголошуючи на правомірності вчиненого виконавчого напису та безспірності заборгованості, оскільки позивачем не надано жодних доказів виконання зобов`язань за договором, який є чинним до моменту повного розрахунку. Також вважає, що банк є неналежним відповідачем у спорі щодо оскарження нотаріальних дій, а виконавчий напис вчинено на підставі повного пакета документів згідно з Переліком КМУ №1172 та в межах строків, визначених ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Окремо відповідачем зауважено на необґрунтованості та неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 17 000 грн. 
У зв`язку з викладеним АТ КБ «ПриватБанк» просить суд повністю відмовити у задоволенні позову, задовольнити клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, залишивши заяву позивача про компенсацію витрат на правничу допомогу без задоволення та/або без розгляду. 
В свою чергу, представником позивача - адвокатом Ресенчук О.Ю. подано відповідь на відзив, в якій вважає доводи відповідача необґрунтованими та просить суд їх відхилити, наголошуючи на незаконності вчиненого виконавчого напису від 10.07.2017.
Представник позивача звертає увагу на те, що на момент вчинення напису кредитні договори у простій письмовій формі були виключені з переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку (згідно з постановою суду у справі № 826/20084/14, що набрала чинності 22.02.2017), а, отже, у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення такої дії. Крім того, позивач вказує на відсутність доказів отримання нею вимоги про усунення порушень та зазначає, що документи банку містили недостовірні анкетні дані щодо місця роботи та майна позивача, що виключає безспірність заборгованості.
Також позивач заперечує твердження відповідача щодо невірного визначення складу учасників справи та підтверджує чинність договору про надання правничої допомоги внаслідок його пролонгації згідно з умовами самого договору.
Під час підготовчого провадження 23 лютого 2026 року судом була винесена ухвала, якою частково задоволено клопотання представника позивача про витребування з Державного нотаріального архіву Чернігівської області копій документів, на підставі яких приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис № 7012 від 10.07.2017 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 319 521,97 грн.
Цією ж ухвалою підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Згідно з листом Державного нотаріального архіву Чернігівської області надати документи щодо вчинення приватним нотаріусом Завалієвим А. А. виконавчого напису № 7012 від 10.07.2017 неможливо, оскільки справу № 02-20 із вказаними документами було знищено 26.02.2021 у зв`язку із закінченням встановленого трирічного строку зберігання.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Ресенчук О.Ю. позов підтримала та наполягала на його задоволенні в повному обсязі. 
Також заявила про подання доказів понесених судових витрат на правничу допомогу у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Представник відповідача – АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, у відзиві на позов просив проводити судовий розгляд без його участі. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Завалієв А.А. надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Добропільський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи, заперечень проти позову не надав.
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Судом установлено, що 10 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за номером 7012, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 319 521,97 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 18 452,86 грн; заборгованості за відсотками - 139 465,71 грн; пені - 145 911,88 грн; штрафу - 500,00 грн, штрафу - 15 191,52 грн.
Згідно з листом Добропільського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.09.2025 № 54898228 з ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 54898228, яке відкрите на виконання вищевказаного виконавчого напису, стягнуто та перераховано на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошову суму 42 606,73 грн та виконавчий збір 4734,08 грн.
Не погодившись із цим виконавчим написом, позивач в особі свого представника – адвоката Ресенчук О.Ю. звернулася до суду з цим позовом.
При вирішенні спору між сторонами суд керується тим, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.
Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів).
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку, що, здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й крім того бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Відповідно до пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Отже, з огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частини), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.
Слід відзначити, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд перевіряє доводи боржника, зокрема, чи є заборгованість боржника перед стягувачем безспірною.
Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів № 662 від 26.11.2014 року Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.
Отже, з 22.02.2017 року втратив чинність п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.
Згідно з матеріалами справи виконавчий напис, який оспорюється позивачем, вчинений нотаріусом 10 липня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватися до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 5-7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Між тим, відповідач не надав суду доказів щодо нотаріального посвідчення кредитного договору № DNH4KS70510947 від 29.01.2006 року, на підставі якого приватним нотаріусом Завалієвим А.А. 10 липня 2017 року було вчинено виконавчий напис № 7012.
Позивач взагалі заперечує факт укладення нею кредитного договору з АТ КБ «ПриватБанк».
Крім того, матеріали справи не містять належних доказів, що нарахування заборгованості в розмірі 319 521,97 грн здійснено відповідно до умов кредитного договору.
Наведене свідчить про те, що стягнута з позивачки заборгованості не є безспірною.
Отже, підстави для вчинення нотаріусом 10 липня 2017 року виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 319 521,97 грн не доведені.
Таким чином, суд вважає недоведеним дотримання нотаріусом умов вчинення виконавчого напису в частині необхідності подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника,що є підставою для визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Завалієва Артема Анатолійовича, вчиненого 10.07.2017 року та зареєстрованого у реєстрі за № 7012, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в загальному розмірі 319 521,97 грн, таким, що не підлягає виконанню.
Твердження представника відповідача, що позов пред`явлено до неналежного відповідача суд вважає безпідставними, оскільки виконавчий напис вчинено в інтересах стягувача - АТ КБ «ПриватБанк», тому позивачем вірно заявлено позовні вимоги до АТ КБ «ПриватБанк». 
Суд також звертає увагу, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Частиною третьою статті 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20, судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала.
Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому є підстави для повернення відповідачем позивачу на підставі статті 1212 ЦК України грошових коштів, сплачених за таким виконавчим написом.
В своєму позові позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 42606 грн 73 коп.
Розмір суми, утриманої з позивача за виконавчим написом, підтверджується належними доказами – листом Добропільського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Отже, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вказаних грошових коштів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
При розподілі судових витрат, суд виходить із того, що при зверненні до суду з цим позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1937 грн 92 коп.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено, вказані витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Щодо витрат на правничу допомогу, то, враховуючи заяву представника позивача про подання доказів понесення таких витрат у строк, визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України вважає за доцільне призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл таких витрат.
Керуючись ст. 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 10 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем та зареєстрований у реєстрі за № 7012, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 319 521 (триста дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять одна) грн 97 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 42 606 (сорок дві тисячі шістсот шість) грн 73 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмір 1937 (одна тисяча тридцять сім) грн 92 коп.
Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу на 01 травня 2026 року на 12 год. 30 хв.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя     Наталія Марченко