ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/317/24	

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від стягувача (скаржника) – Столярець О.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду) 
від боржника – Вийванко Н.П. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду) 
від приватного виконавця (скаржника) – Крайчинський С.С., Данилова К.А. (обидвоє в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду) 

розглянувши апеляційні скарги:
- Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича від 06 березня 2026 року
- Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” від 09 березня 2026 року
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 19 лютого 2026 року (повний текст підписано 26.02.2026), суддя Андрусик Н.О.
винесену за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С.
у справі № 921/317/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до відповідача Приватного акціонерного товариства “Тернопільміськгаз”, м. Тернопіль
про стягнення 548 146 593,88 грн

встановив:
29.01.2026 ПАТ «Тернопільміськгаз» повторно звернулося до Господарського суду Тернопільської області з скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С., в якій просить суд:
1) визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця у виконавчому провадженні № 77600571 щодо не зупинення вчинення виконавчих дій з виконання наказу № 921/317/24, виданого 03.02.2025 Господарським судом Тернопільської області, до врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" в частині стягнення з ПАТ Тернопільміськгаз на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 25 350 855,25 грн – пені, 116 878 302,23 грн - інфляційних втрат та 22 538 196,28 грн - 3% річних;
2) визнати неправомірними дії приватного виконавця у виконавчому провадженні № 77600571 щодо стягнення з ПАТ Тернопільміськгаз на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 16 099 343,73 грн - інфляційних нарахувань, які перераховані на користь стягувача (ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»);
3) зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. повернути на рахунок Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» стягнуту при примусовому виконанні наказу № 921/317/24 від 03.02.2025 суму 16 099 343,73 грн інфляційних нарахувань.
Одночасно, у клопотанні від 29.01.2026 боржник просив поновити процесуальний строк для подання скарги на підставі ч.2 ст.341 ГПК України, зазначивши, що такий пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови приватного виконавця від 15.01.2026 про повернення виконавчого документа (ВП № 77600571) він отримав поштою 21.01.2026.
Скарга обґрунтована тим, що наказ суду № 921/317/24 від 03.02.2025 незаконно прийнятий до виконання приватним виконавцем, адже ч.2 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» забороняє приватним виконавцям виконувати судові рішення у справах, де боржником виступає юридична особа, у статутному капіталі якої частка держави перевищує 25%. Згідно даних Реєстру власників іменних цінних паперів, 25,004287% акцій товариства належать НАК «Нафтогаз України», яка, у свою чергу, на 100% перебуває у державній власності. Оскільки держава через НАК «Нафтогаз України» володіє часткою, що перевищує встановлений законом ліміт, вважає, що примусове виконання рішення у цій справі є виключною компетенцією органів державної виконавчої служби. Таким чином, винесення постанови про відкриття провадження приватним виконавцем, на думку скаржника, відбулося з грубим порушенням територіальної та суб`єктної підсудності виконавчих дій. При цьому дана постанова скаржником не оскаржується. Також заявник звертає увагу на порушення виконавцем норм спеціального закону, оскільки ним не зупинено виконавче провадження № 77600571 на підставі п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «По виконавче провадження», незважаючи на факт включення боржника до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, що підтверджується постановою НКРЕКП № 1286 від 11 жовтня 2022 року, чим допущено протиправну бездіяльність та самостійно визначено суму стягнення, виконання якої підлягає зупиненню (основний борг). На думку ПАТ «Тернопільміськгаз» виконавець не наділений повноваженнями самостійно оцінювати, яка частина заборгованості підлягає врегулюванню, а яка ні. Зазначає, що про статус боржника виконавцю було відомо з листа товариства від 25 березня 2025 року, однак не вжито заходів для зупинення виконавчих дій, що призвело до незаконного стягнення 16 099 343,73 грн інфляційних нарахувань на користь стягувача. Боржник також наголошує, що ці кошти призначалися для погашення заборгованості перед стягувачем за іншим виконавчим провадженням (№ 76829261).
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 19 лютого 2026 року у справі № 921/317/24 скаргу Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз" задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича у виконавчому провадженні № 77600571 щодо не зупинення вчинення виконавчих дій з виконання наказу суду № 921/317/24 від 03.02.2025, до врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до ЗУ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" в частині стягнення з ПАТ «Тернопільміськгаз» на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 25 350 855,25 грн - пені, 116 878 302,23 грн - інфляційних втрат та 22 538 196,28 грн - 3% річних. Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича, вчинені в межах виконавчого провадження № 77600571 щодо стягнення з ПАТ «Тернопільміськгаз» на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 16 099 343,73 грн - інфляційних нарахувань. В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду в частині задоволення скарги мотивована тим, що оскаржувана бездіяльність приватного виконавця полягає у невжитті заходів щодо зупинення виконавчих дій з примусового стягнення коштів за наказом суду № 921/317/24 від 03.02.2025 щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у виконавчому провадженні № 77600571, з огляду на включення боржника до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (постанова НКРЕКП від 30.01.2024 № 203) та норм Закону № 1639-IX. Водночас, судом встановлено, що така бездіяльність є триваючим правопорушенням, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2025 у справі № 905/738/23. Відтак, скаржником не пропущено строк на подання скарги. Суд відмовив у задоволенні заяви стягувача про залишення скарги без розгляду, оскільки бездіяльність приватного виконавця є триваючим правопорушенням. Щодо суті скарги, суд встановив, що боржника - ПАТ «Тернопільміськгаз» включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, на підставі постанови НКРЕКП № 1286 від 11.10.2022; основний борг у сумі 358 028 384,88 грн виник за період з листопада по грудень 2021 року; відповідно до статті 1 Закону №1639-IX, заборгованість операторів ГРМ за договорами з ТОВ «ГК «Нафтогаз України», що виникла з 01.11.2021 по 28.02.2022, підлягає врегулюванню, відтак, відповідно до п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зупинити вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом №1639-IX, за умови перебування боржника в Реєстрі. При цьому, Закон не надає виконавцю повноважень оцінювати, тлумачити або перевіряти обсяг заборгованості, яка підлягає врегулюванню в межах процедури, передбаченої Законом № 1639-ІХ. Визначення і затвердження розміру такої заборгованості здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1179 (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1179-2022-%D0%BF#Text), на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків. Самостійна оцінка приватним виконавцем того, яка частина заборгованості включається до врегулювання, по суті є виходом за межі його повноважень та втручанням у сферу компетенції інших органів. Така поведінка суперечить не лише положенням Закону України № 1639-ІХ, а й загальним принципам виконавчого провадження, які передбачають обов`язковість дотримання чітко визначеного порядку та меж повноважень. Суд послався на вказані висновки, які наведено у постановах Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 925/555/21, від 12.12.2024 у справі № 924/395/24, від 20.01.2025 у справі № 924/396/24, від 26.02.2025 у справі № 910/9745/22, від 16.05.2025 у справі № 903/421/24, від 24.07.2025 у справі № 917/704/23. Відтак. суд виснував, що приватний виконавець Крайчинський С.С. встановивши, що ПАТ «Тернопільміськгаз» включене до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості на підставі постанови НКРЕКП №1286 від 11.10.2022, про що йому повідомлено боржником у заяві № 829 від 25.03.2025, та що до заборгованості за наказом №921/317/24 від 03.02.2025 боржником вживаються заходи із врегулювання відповідно до Закону України № 1639-ІХ, мав обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні стосовно виконання цього наказу на підставі пункту 15 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» (за винятком витрат на оплату судового збору), а також відповідно до частини четвертої статті 35 цього Закону - зняти арешт з майна та грошових коштів боржника. Стаття 1 Закону № 1639-IX визначає процедуру врегулювання як комплекс заходів, що включає не лише взаєморозрахунки за основним боргом, а й списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та процентів річних. Отже, не зупинивши виконавче провадження №77600571 в частині виконання наказу щодо пені, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на основну заборгованість, приватний виконавець діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені спеціальним законом про виконавче провадження. Суд в ухвалі зазначив, що Приватний виконавець підтвердив у звітах, відповідях на запити та в судовому засіданні, що станом на 31.12.2025 ним в межах ВП № 77600571 стягнуто з боржника 17 709 756,50 грн, з яких: 16 099 343,73 грн перераховано стягувачу як інфляційні нарахування. Разом з тим, суд відмовив у задоволенні скарги ПАТ «Тернопільміськгаз» в частині вимоги про зобов`язання приватного виконавця повернути на рахунок боржника кошти в сумі 16 099 343,73 грн, оскільки така вимога є кондиційною (ст.1212 ЦК України), спрямована на відновлення майнового стану боржника внаслідок безпідставного збагачення стягувача, і виходить за межі предмета судового контролю за виконанням (ст.ст339-343 ГПК України); а ГПК України не містить механізму, за яким суд у порядку розгляду скарги на дії виконавця може зобов`язати виконавця повернути вже перераховані стягувачу кошти або розпоряджатися ними після повернення виконавчого документа та за яким відкрито нове виконавче провадження державним виконавцем.
Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, приватний виконавець та стягувач звернулися до Західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 19 лютого 2026 року у справі № 921/317/24, а скаргу боржника залишити без розгляду. Зокрема, зазначають, що боржником пропущено строк на подання скарги, оскільки у спірному випадку відсутня бездіяльність приватного виконавця, натомість останнім вчинено процесуальну дію – зупинено виконавче провадження щодо виконання наказу в частині стягнення основної заборгованості за відповідною заявою боржника; при цьому, боржником у строк, визначений законодавством, не було оскаржено таку дію, відтак, скарга підлягала залишенню без розгляду. Водночас, вважають пропущеним і строк на подання скарги в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо стягнення з боржника 16 099 343,73 грн - інфляційних нарахувань, які перераховані на користь стягувача. Приватний виконавець також наголошує, що ним не проводилася самостійна оцінка того, яка частина заборгованості підлягає врегулюванню відповідно до Закону, а зупинено вчинення виконавчих дій у частині, яка самостійно була визначена боржником у заяві від 25.03.2025, при цьому, постанова про зупинення виконавчих дій в частині боржником не оскаржувалася. Крім цього, на думку стягувача сума додаткових нарахувань та судового збору не підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом № 1639-IX, відтак, виконавче провадження у цій частині не підлягає зупиненню. Також стягувач звертає увагу, що у стягнутій приватним виконавцем сумі грошових коштів 16 099 343,73 грн за виконавчим провадженням № 76829261 включений і судовий збір, який не підлягає врегулюванню на підставі Закону № 1639-IX.
У відзиві на апеляційні скарги боржник просить суд відмовити у задоволенні апеляційних скарг приватного виконавця та стягувача, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Судові засідання з розгляду апеляційних скарг проводилися в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду на підставі заяв учасників у справі та відповідних ухвал.
Приватний виконавець (апелянт), його представник та представник стягувача (апелянта) в судовому засіданні підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили такі задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 19 лютого 2026 року у справі № 921/317/24, а скаргу боржника залишити без розгляду, у зв`язку з пропуском строку на її подання.
Представник боржника в судовому засіданні проти вимог апеляційних скарг заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційні скарги – без задоволення.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.07.2024, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Тернопільміськгаз" на користь ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 358 028 384,88 грн - основного боргу, 116 878 302,23 грн - інфляційних нарахувань, 22 538 196,28 грн - 3% річних, 25 350 855,25 грн - пені та 847 840 грн - судового збору.
03 лютого 2025 року на примусове виконання рішення Господарським судом Тернопільської області видано відповідний наказ.
25 березня 2025 року на підставі заяви стягувача, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Крайчинським С.С. винесено, зокрема постанову про відкриття виконавчого провадження № 77600571 з примусового виконання судового рішення у цій справі. Вчинено інші заходи, зокрема щодо винесення постанови про стягнення основної винагороди, про арешт коштів та майна боржника, у межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження (182 177 191,53 грн).
25 березня 2025 року ПАТ «Тернопільміськгаз» повідомило виконавця про те, що стягнута за рішенням суду заборгованість за період з листопада по грудень 2021 року на суму основного боргу 358 028 384,88 грн є заборгованістю оператора ГРС за договорами купівлі-продажу газу для покриття фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат, відповідно підпадає під дію Закону України № 1639-IX «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Також повідомив про включення боржника, на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1286 від 11 жовтня 2022 року, до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку газу відповідно до спеціального законодавства. У зв`язку з цим, боржник просив приватного виконавця на підставі п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» зупинити виконавчі дії щодо стягнення 358 028 384,88 грн боргу.
Цього ж дня, 25 березня 2025 року приватним виконавцем на підставі п.15 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 77600571 в частині стягнення основного боргу в сумі 358 028 384,88 грн. Також, у постанові зазначено, що до 116 878 302,23 грн - інфляційних нарахувань, 22 538 196,20 грн - 3% річних, 25 350 855,25 грн - пені та 847 840 грн - судового збору приписи п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягають застосуванню.
Цього ж дня, 25 березня 2025 року приватним виконавцем на підставі ст.30 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову, згідно з якою виконавче провадження № 77600571 об`єднано з іншим виконавчим провадженням № 76829261 щодо цього ж боржника у зведене виконавче провадження № 77617268.
Виконавче провадження № 76829261 відкрито з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/238/24, виданого 24 грудня 2024 року про стягнення з ПАТ «Тернопільміськгаз» на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз України» 166 670 304,01 грн, в тому числі 120 525 466,99 грн - основного боргу, який виник за березень та квітень 2022 року за договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3151-ОГРМ від 22.03.2022, 18 031 121,11 грн - пені, 6 179 314,47 грн - 3% річних, 21 934 374,44 грн - інфляційних втрат та 423 920 грн - судового збору. Дане виконавче провадження відкрито приватним виконавцем Крайчинським С.С. 21 січня 2025 року.
У заяві № 3118 від 02 грудня 2025 року боржник - ПАТ «Тернопільміськгаз» просив приватного виконавця Крайчинського С.С. у межах зведеного виконавчого провадження № 77617268 надати детальну інформацію про суми стягнутого боргу з ПАТ «Тернопільміськгаз» за виконавчими провадженнями № 76829261 та № 77600571; деталізувати ці дані у розрізі місяців (помісячний звіт про стягнення), у розрізі рішень судів (розмежування сум за кожним із двох наказів).
03 грудня 2025 року у листі-відповіді виконавцем повідомлено, що у виконавчому провадженні № 77600571 (наказ № 921/317/24) за період з 25.03.2025 по 03.12.2025 стягнуто з боржника 15 703 734,89 грн (478,40 грн розподілено на витрати виконавчого провадження, 1 427 568,77 грн розподілено на основну винагороду приватного виконавця, а 14 275 687,72 грн перераховано на користь стягувача ТОВ «ГК «Нафтогаз України»).
До листа додано дві таблиці у форматі Excel з деталізацією щоденних розподілів коштів (Таблиця 1 щодо стягнення у ВП № 77600571 (наказ № 921/317/24) за період з 25.03.2025 по 02.12.2025 та Таблиця 2 щодо стягнення у ВП № 76829261 (наказ № 921/238/24) за період з 21.01.2025 по 02.12.2025). Зміст таблиць свідчить про щоденний розподіл коштів, стягнутих з рахунків ПАТ «Тернопільміськгаз», де 10% від кожної стягнутої суми боргу спрямовувалися виконавцем на виплату основної винагороди приватному виконавцю, а 90% - безпосередньо стягувачу.
Аналогічна інформація також надавалася приватним виконавцем у січні 2026 року. Зокрема, приватним виконавцем повідомлено, що у виконавчому провадженні № 77600571 (наказ № 921/317/24) за період з 25.03.2025 по 31.12.2025 з боржника стягнуто 17 709 756,50 грн, з яких 16 099 343,73 грн - перераховано стягувачу (ТОВ «ГК «Нафтогаз України»), 1 609 934,37 грн - розподілено на основну винагороду приватного виконавця, а 478,40 грн - на витрати виконавчого провадження.
У відповіді від 13 січня 2026 року зазначено, що стягнення здійснюється з урахуванням Закону № 1639-IX та, оскільки ПАТ «Тернопільміськгаз» перебуває в Реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то стягнення щодо основної суми боргу (358 028 384,88 грн) залишається зупиненим на підставі п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження».
Долученими до справи боржником платіжними документами підтверджується факт стягнення з боржника у зведеному виконавчому провадженні № 77617268 коштів сукупно 39 953 769,63 грн. Дана обставина підтверджена сторонами виконавчого провадження та приватним виконавцем.
Зокрема, ПАТ «Тернопільміськгаз» надано платіжні документи за період з 01.01.2025 по 01.02.2026, серед яких платіжні інструкції, проведені АТ «Ощадбанк» (на 56 аркушах), платіжні інструкції, проведені АТ «ПУМБ» (на 101 аркуші), а також виписки з рахунку боржника, відкритого ним в АБ «Укргазбанк», за період з січня по липень 2025 року (на 353 аркушах) та зауважено, що у всіх платіжних документах підставою платежу вказано виконавче провадження № 76829261 (наказ №921/238/24). Однак фактично кошти приватним виконавцем зараховувалися на погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 77600571 (наказ № 921/317/24).
Як встановив суд першої інстанції з наданих пояснень приватного виконавця Крайчинського С.С. зарахування та розподіл коштів ним здійснено згідно норм ЗУ «Про виконавче провадження» щодо черговості та пропорційності розподілу стягнутих сум у межах зведеного виконавчого провадження, зокрема ст.46 ЗУ «Про виконавче провадження», якою врегульовано порядок розподілу стягнутих сум у разі, якщо суми недостатньо для задоволення вимог однієї черги, вони задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Оскільки в обох виконавчих провадженнях стягувачем є ТОВ «ГК «Нафтогаз України», то виконавцем проводилися щоденні розподіли всіх стягнутих коштів загалом на суму 39 953 769,63 грн пропорційно до сум за кожним із наказів №№ 921/238/24, 921/317/24. Виконавець також пояснив, що визначений законом пропорційний розподіл коштів між усіма діючими вимогами в межах зведеного виконавчого провадження є його прямим обов`язком, який превалює над бажанням боржника сплатити конкретний борг.
Таким чином, загальна сума коштів, перерахованих стягувачу - ТОВ «ГК «Нафтогаз України» за вказаними виконавчими провадженнями, становить 36 320 738,94 грн, з наступним розподілом цих коштів: зокрема, за виконавчим провадженням № 77600571 (наказ у справі № 921/317/24) стягувачу перераховано 16 099 343,73 грн, котрі зараховано виконавцем для погашення інфляційних втрат. Також виконавцем відшкодовано витрати виконавчого провадження по 478,40 грн за кожним виконавчим провадженням та основну винагороду, зокрема, в розмірі 1 609 934,37 грн у ВП № 77600571.
В подальшому, стягувач - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернувся в порядку п.1 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" до приватного виконавця із заявою від 15.01.2026 № 13983 про повернення виконавчого документу (наказу від 03.02.2025 № 921/317/24) стягувачу.
15 січня 2026 року приватним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження № 77600571 в частині основного боргу; виведено виконавче провадження № 77600571 із зведеного ВП № 77617268 та винесено постанову про повернення виконавчого документа (наказу № 921/317/24 від 03.02.2025) стягувачу; припинено чинність арешту майна та коштів боржника, накладеного в межах цього виконавчого провадження.
У скарзі боржник стверджує, що саме після отримання 21.01.2026 (дату підтверджено результатами пересилання поштового відправлення R031860037370) постанови приватного виконавця йому стало відомо про незаконне стягнення та перерахування коштів в сумі 16 099 343,73 грн, стягнення яких мало бути зупиненим в силу Закону № 1639-IX.
Після повернення виконавчого документа стягувачу останнім 28.01.2026 пред`явлено наказ у цій справі до виконання у Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
28.01.2026 державним виконавцем Величком Романом Сергійовичем відкрито виконавче провадження № 80098581 з виконання наказу у цій справі.
На підставі заяви ПАТ «Тернопільміськгаз» № 208 від 29.01.2026 про включення підприємства до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (постанова НКРЕКП № 1286 від 11.10.2022) органом ДВС відповідно до п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» 29.01.2026 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 80098581 від 28.01.2026 на всю присуджену до стягнення суму, крім судового збору.
Боржник оскаржив дії/бездіяльність приватного виконавця, вперше подавши скаргу без номера від 23.01.2026 (вх.№559 від 23.01.2026), яку згідно з ухвалою суду від 27.01.2026 повернуто без розгляду.
29.01.2026 ПАТ «Тернопільміськгаз» повторно звернулося до суду з скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С., в якій просило суд:
1) визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця у виконавчому провадженні № 77600571 щодо не зупинення вчинення виконавчих дій з виконання наказу № 921/317/24, виданого 03.02.2025 Господарським судом Тернопільської області, до врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" в частині стягнення з ПАТ Тернопільміськгаз на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 25 350 855,25 грн – пені, 116 878 302,23 грн - інфляційних втрат та 22 538 196,28 грн - 3% річних;
2) визнати неправомірними дії приватного виконавця у виконавчому провадженні № 77600571 щодо стягнення з ПАТ Тернопільміськгаз на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 16 099 343,73 грн - інфляційних нарахувань, які перераховані на користь стягувача (ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»);
3) зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. повернути на рахунок Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» стягнуту при примусовому виконанні наказу № 921/317/24 від 03.02.2025 суму 16 099 343,73 грн інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Частиною 1 ст.327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
В силу положень п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову (ч.2 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч.4 ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.
Відповідно до ч.11 ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження» у випадку, передбаченому пунктом 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України №1639-IX «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (далі - Закон України № 1639-ІХ). У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з таких підстав не підлягає.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що приватний виконавець на підставі постанови НКРЕКП про включення до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, зупиняє вчинення виконавчих дій щодо такого підприємства, а також знімає накладені арешти на майно та грошові кошти у випадку, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України №1639-IX.
Аналогічний висновок наведено Верховним Судом у постановах від 30.10.2023 у справі № 925/555/21, від 12.12.2024 у справі № 924/395/24, від 20.01.2025 у справі № 924/396/24, від 26.02.2025 у справі № 910/9745/22, від 16.05.2025 у справі № 903/421/24.
Ключовим критерієм для зупинення виконавчих дій є включення боржника до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (постанова Верховного Суду від 17.01.2025 у справі № 925/958/22).
Судом враховано, що 29.08.2021 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (Закон № 1639-IX), дія якого поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до реєстру (ст.2).
Статтею 1 цього Закону визначено зміст таких термінів:
- заборгованість (грошові зобов`язання) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону це заборгованість та/або грошові зобов`язання постачальників природного газу, які в період з 1 січня 2021 року до 30 квітня 2021 року включно здійснили поставку природного газу побутовим споживачам за ціною, що не перевищувала граничний рівень ціни природного газу, встановлений Кабінетом Міністрів України на період лютий - березень 2021 року включно, перед товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», не сплачені станом на 30 листопада 2022 року;
- процедура врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу - це заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) за природний газ та послуги з його транспортування шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, а також списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість у разі її погашення;
- реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу - це відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону; реєстр розміщується на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;
- учасники процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) - постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем та оператор газосховищ, включені до Реєстру, а також особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до ст.6 ЗУ № 1639-IX на заборгованість за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, погашену до 31.12.2022, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.
Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню:
- за умови погашення основного боргу до 31.12.2022, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;
- за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.
В силу ст.3 ЗУ № 1639-IX для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається НКРЕКП та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Тернопільміськгаз» включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, на підставі постанови НКРЕКП № 1286 від 11.10.2022. Основний борг у сумі 358 028 384,88 грн виник за період з листопада по грудень 2021 року. Відповідно до статті 1 Закону №1639-IX, заборгованість операторів ГРМ за договорами з ТОВ «ГК «Нафтогаз України», що виникла з 01.11.2021 по 28.02.2022, підлягає врегулюванню.
Відтак, в силу п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зупинити вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом № 1639-IX, за умови перебування боржника в Реєстрі.
При цьому, Закон не надає виконавцю повноважень оцінювати, тлумачити або перевіряти обсяг заборгованості, яка підлягає врегулюванню в межах процедури, передбаченої Законом № 1639-ІХ. Визначення і затвердження розміру такої заборгованості здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1179 (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1179-2022-%D0%BF#Text), на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків. Самостійна оцінка приватним виконавцем того, яка частина заборгованості включається до врегулювання, по суті є виходом за межі його повноважень та втручанням у сферу компетенції інших органів. Така поведінка суперечить не лише положенням Закону України № 1639-ІХ, а й загальним принципам виконавчого провадження, які передбачають обов`язковість дотримання чітко визначеного порядку та меж повноважень. Подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 925/555/21, від 12.12.2024 у справі № 924/395/24, від 20.01.2025 у справі № 924/396/24, від 26.02.2025 у справі № 910/9745/22, від 16.05.2025 у справі № 903/421/24, від 24.07.2025 у справі № 917/704/23.
Враховуючи наведене вище, приватний виконавець Крайчинський С.С. встановивши, що ПАТ «Тернопільміськгаз» включене до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості на підставі постанови НКРЕКП № 1286 від 11.10.2022, про що йому повідомлено боржником заявою № 829 від 25.03.2025, та що до заборгованості за наказом № 921/317/24 від 03.02.2025 боржником вживаються заходи із врегулювання відповідно до Закону України № 1639-ІХ, мав обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні стосовно виконання цього наказу на підставі п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» (за винятком витрат на оплату судового збору), а також відповідно до ч.4 ст.35 цього Закону - зняти арешт з майна та грошових коштів боржника.
Процедура врегулювання заборгованості включає проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, а також списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість за природний газ та послуги з його транспортування, у разі її погашення. Пеня, 3% річних та інфляційні втрати не є самостійними зобов`язаннями, а виникають виключно як наслідок прострочення виконання основного грошового зобов`язання. Пеня є видом неустойки (штрафною санкцією) за порушення строків оплати.
Стаття 1 Закону № 1639-IX визначає процедуру врегулювання як комплекс заходів, що включає не лише взаєморозрахунки за основним боргом, а й списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та процентів річних.
Таким чином, похідні вимоги є складовою частиною єдиного механізму врегулювання, а отже, стягнення за ними має бути зупинене одночасно з основним боргом.
Такі висновки суду ґрунтуються на принципі акцесорності (похідності) цих вимог та імперативних нормах спеціального законодавства.
Верховним Судом неодноразово підтверджено обов`язковість зупинення стягнення похідних вимог у подібних справах, зокрема у постановах від 24.07.2025 у справі № 917/704/23 (в межах якої оскаржувалися дії приватного виконавця Крайчинського С.С.), від 05.06.2025 у справі № 905/738/23, від 20.01.2025 у справі № 924/396/24.
З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що приватний виконавець, не зупинивши виконавче провадження № 77600571 в частині виконання наказу щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на основну заборгованість, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені спеціальним законом про виконавче провадження. Невинесення постанови про зупинення виконання наказу в цілому у виконавчому провадженні № 76829261 є неправомірною бездіяльністю приватного виконавця.
Закон 1639-ІХ не надає приватному виконавцю повноважень оцінювати та встановлювати, яка частина заборгованості включається до врегулювання, адже виконавець не є учасником процедури врегулювання заборгованості, визначеної Законом України № 1639-ІХ, відповідно у разі встановлення факту участі боржника у процедурі врегулювання та наявності заборгованості, яка підлягає врегулюванню (що мало місце в даному випадку та вбачалося з листа боржника від 25.03.2025), у виконавця виник імперативний обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій на підставі п.15 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» за наказом суду, виданим 03.02.2025 у справі № 921/317/24 про стягнення з ТОВ «Тернопільміськгаз» на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз України» 358 028 384,88 грн - основного боргу, 25 350 855,25 грн - пені, 116 878 302,23 грн - інфляційних втрат та 22 538 196,28 грн - 3% річних.
Водночас, судом першої інстанції правомірно відхилено доводи стягувача про те, що реструктуризації та списанню підлягає заборгованість саме перед НАК «Нафтогаз України», в той час як за рішенням суду стягувачем є ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Так, відповідно до ст.1 ЗУ № 1639-ІХ ТОВ «ГК «Нафтогаз України» є учасником процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань).
Поряд з цим, судом правомірно встановлено, що відповідно до процедур, передбачених Законом № 1639-ІХ, не підлягають врегулюванню витрати зі сплати 847 840 грн судового збору, стягнуті рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.07.2024 у справі № 921/317/24. Тому вчинення виконавчих дій в частині виконання наказу № 921/317/24 від 03.02.2025 про стягнення судового збору не підлягає зупиненню відповідно до п.15 ч.1 ст.34 ЗУ "Про виконавче провадження".
Разом з тим, судом встановлено, що приватний виконавець станом на 31.12.2025 в межах ВП № 77600571 стягнув з боржника 17 709 756,50 грн, з яких: 16 099 343,73 грн перераховано стягувачу як інфляційні нарахування, що не заперечено і самим виконавцем.
З огляду на наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта (стягувача) про те, що у стягнутій приватним виконавцем сумі грошових коштів 16 099 343,73 грн за виконавчим провадженням № 76829261 включений і судовий збір, який не підлягає врегулюванню на підставі Закону № 1639-IX. Вказане суперечить наявним у матеріалах справи доказам.
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця у виконавчому провадженні № 77600571 щодо не зупинення вчинення виконавчих дій з виконання наказу № 921/317/24, виданого 03.02.2025 Господарським судом Тернопільської області, до врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" в частині стягнення з ПАТ Тернопільміськгаз на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 25 350 855,25 грн – пені, 116 878 302,23 грн - інфляційних втрат та 22 538 196,28 грн - 3% річних; а також визнання неправомірними дій приватного виконавця у виконавчому провадженні № 77600571 щодо стягнення з ПАТ «Тернопільміськгаз» на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 16 099 343,73 грн - інфляційних нарахувань, які перераховані на користь стягувача (ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»).
Щодо строку подання скарги, то згідно з ч.1 ст.341 ГПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.
В силу ч.ч.1, 5 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час подання скарги) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що оскаржувана бездіяльність приватного виконавця полягає у невжитті заходів щодо зупинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 921/317/24 від 03.02.2025 щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у виконавчому провадженні № 77600571, з огляду на включення боржника до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (постанова НКРЕКП від 30.01.2024 № 203) та норм Закону № 1639-IX.
Верховний Суд у постанові від 05.06.2025 у справі № 905/738/23 зазначив, що бездіяльність виконавця, яка полягає у невжитті заходів щодо зупинення виконавчих дій у зв`язку з процедурою врегулювання заборгованості, є триваючим правопорушенням. Воно триває протягом усього періоду невиконання обов`язку, передбаченого ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження». Початок перебігу строку на оскарження такої бездіяльності автоматично відкладається до моменту, коли порушення стає очевидним для скаржника, або до завершення процедури врегулювання, або до моменту подання скарги, якщо порушення не припинено. Верховний Суд посилається на висновки, викладені в постанові від 16.10.2023 у справі № 910/1432/21, та зазначає, що бездіяльність державного виконавця щодо невчинення дій, передбачених ст.4 ЗУ "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", являє собою бездіяльність - тривале правопорушення, яке може бути оскаржене упродовж усього строку тривалості відповідного правопорушення, а не лише в 10-денний строк після закінчення шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Аналогічно, у справі № 905/738/23 Суд підкреслив, що скарга на бездіяльність подана вчасно, оскільки порушення (не зупинення дій) триває з моменту відкриття провадження і до подання скарги, а скаржник не пропустив строк, бо бездіяльність не є разовим актом. Аналогічні висновки також наведено у постановах від 03.11.2025 у справі № 911/1880/22, від 20.01.2025 у справі № 924/396/24.
З огляду на наведене вище, оскільки бездіяльність приватного виконавця є триваючим правопорушенням, відтак, строк на її оскарження боржником не пропущено.
Суд правомірно відхилив доводи стягувача та приватного виконавця про те, що боржник дізнався про порушення з постанови від 25.03.2025, відтак, пропустив 10-денний строк на оскарження дій виконавця, оскільки судом встановлено, що приватним виконавцем допущено протиправну бездіяльність, яка є триваючою. Боржником не оскаржується постанова про зупинення вчинення виконавчих дій щодо виконання наказу в частині стягнення основної заборгованості, натомість об`єктом оскарження є саме бездіяльність, яка полягає у не вчиненні певних дій.
Щодо скарги боржника в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо стягнення з боржника на користь стягувача 16 099 343,73 грн - інфляційних нарахувань, колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що строк на подання скарги в цій частині не пропущено.
Так, постановою приватного виконавця від 15.01.2026 за заявою стягувача виконавчий документ повернуто останньому.
У вказаній постанові зазначено про те, що станом на 15.01.2026 за виконавчим провадженням № 77600571 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/317/24 від 03.02.2025 стягнуто коштів на суму 17 709 756,50 грн, з яких: 478,40 грн. – витрати виконавчого провадження; 1 609 934,37 грн. – основна винагорода приватного виконавця; 16 099 343,73 грн – інфляційні нарахування стягнуті та перераховані на користь стягувача.
Частиною 1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Судом встановлено, що копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.01.2026 разом з супровідним листом №33 від 15.01.2026 боржником (скаржником) отримано 21.01.2026, що підтверджується відстеженням поштового відправлення № R031860037370 з вебсайту оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта».
Колегія суддів відхиляє доводи апелянтів про відсутність в оскаржуваній ухвалі висновків місцевого суду щодо строку подання скарги, оскільки такі містяться в ухвалі Господарського суду Тернопільської області від 02.02.2026 при прийнятті скарги до розгляду.
Також апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянтів про те, що про стягнення інфляційних нарахувань боржник дізнався ще 03.12.2025 з надісланого на електронну пошту листа приватного виконавця за вих.№ 891, оскільки у вказаному листі відсутня інформація про стягнення з боржника та перерахування на користь стягувача 16 099 343,73 грн – інфляційних нарахувань, що оскаржується боржником в межах скарги.
Поряд з тим, як зазначено вище, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що боржником не пропущено строк на подання скарги (як в частині оскарження бездіяльності приватного виконавця, так і в частині оскарження його дій щодо стягнення інфляційних нарахувань).
Згідно з ст.339-1 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення скарги боржника в частині визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича у виконавчому провадженні № 77600571 щодо не зупинення вчинення виконавчих дій з виконання наказу суду № 921/317/24 від 03.02.2025, до врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до ЗУ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" в частині стягнення з ПАТ «Тернопільміськгаз» на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 25 350 855,25 грн - пені, 116 878 302,23 грн - інфляційних втрат та 22 538 196,28 грн - 3% річних; а також визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича, вчинених в межах виконавчого провадження № 77600571 щодо стягнення з ПАТ «Тернопільміськгаз» на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 16 099 343,73 грн - інфляційних нарахувань. Водночас, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що боржником не пропущено строк на подання скарги, у зв`язку з чим, відсутні підстави для залишення скарги без розгляду.
Частиною 1 ст.255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця (п.25).
Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ст.236 ГПК України).
Слід зазначити, що скаржниками не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, відтак, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційних скарг – без задоволення.
Керуючись ст.ст.236, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 19 лютого 2026 року у справі № 921/317/24 залишити без змін, а апеляційні скарги Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича та Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” – без задоволення.
Матеріали справи № 921/317/24 повернути до Господарського суду Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 25 травня 2026 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.