ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 596/505/26	Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О. 	
Провадження № 33/817/331/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Книша Р.В., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, водій ОСОБА_1 09.04.2026 року о 10 годині 20 хвилин в с. Глібів вул. Костьолок Чортківського району Тернопільської області, керував саморобним трактором з двигуном марки “Зірка” з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 та в закладі охорони здоров`я відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор № 857155, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначає, що постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, неправильним застосуванням норм права, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що приймаючи дане рішення суд першої інстанції не дотримався положень ст. 251, 252 КУпАП, тобто не дав належної оцінки доказам наявним у матеріалах справи, тобто діяв упереджено, не бажаючи всебічно, повно, об`єктивно з`ясувати всі обставини справи.
Зазначає, що судом першої інстанції в судовому засіданні не були допитані свідки (поняті) так як працівники поліції їх не залучали, щоб не було підтвердження невинуватості ОСОБА_1 .
Звертає увагу, що ОСОБА_1 пояснив працівникам патрульної поліції, що алкоголю не вживає, так як хворіє і проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння є для нього приниженням
Також вказує, що у суд першої інстанції у своїй постанові не правильно зазначив транспортний засіб вказавши “Саморобний трактор”, однак на справі ОСОБА_1 керував мотоблоком “Zirka LX 1090 D”.
На переконання апелянта, явних ознак алкогольного сп`яніння о 10 год 20 хв ранку такі як тремтіння рук і почервоніння обличчя у ОСОБА_1 не могло бути, оскільки це не відповідає логіці.
Зазначає, що причина зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не відповідала підставам, передбаченим ст. 35 Закону України “Про національну поліцію”.
Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки обставини викладені у ньому заперечуються.
Просить скасувати постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

Заслухавши апелянта - особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, з системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є обов`язком водія, а не його правом. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 635858 від 09.04.2026, який був предметом дослідження місцевого суду, водій ОСОБА_1 09.04.2026 року о 10 годині 20 хвилин в с. Глібів вул. Костьолок Чортківського району Тернопільської області, керував саморобним трактором з двигуном марки “Зірка” з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 та в закладі охорони здоров`я відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор №857155, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Апеляційний суд погоджується із твердженням апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, втім вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку винуватість ОСОБА_1 підтверджується не тільки протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 635858 від 09.04.2026, але й сукупністю інших досліджених судом доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено транспортний засіб саморобний трактор під керуванням ОСОБА_1 по вул. Костьолок в с. Глібів Чортківського району, який був зупинений працівниками патрульної поліції та повідомлено про причини зупинки транспортного засобу, а саме керування транспортним засобом без номерних знаків, а тому доводи апелянта про відсутність законної підстави для зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.
Дана обставина також стверджується рапортом інспектора СРПП відділення поліції № 3 Чортківського РУ поліції ГУНП Тернопільській області капітана поліції Андрія Яцюка.
Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними
Окрім того, оглянутим апеляційним судом відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції, встановлено, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому було повідомлено. На вказане ОСОБА_1 відповів, що алкогольних напоїв не вживав. Працівниками поліції водію неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу (алкотестера), так і в закладі охорони здоров`я. Проте ОСОБА_1 від виконання обов`язку, передбаченого пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, категорично відмовився, у зв`язку з чим був повідомлений про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, відеозаписом чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення, а саме — відмова водія транспортного засобу, у якого наявні ознаки алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого порядку, пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Твердження апелянта про те, що явних ознак алкогольного сп`яніння о 10 год 20 хв ранку такі як тремтіння рук і почервоніння обличчя у ОСОБА_1 не могло бути, оскільки це не відповідає логіці, не є підставою для визнання огляду недійсним, оскільки зазначені ознаки є зрозумілими і самі по собі є підставою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння.
Крім того, зазначені обставини не впливають на свідомий факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, оскільки саме у разі не погодження з результатами огляду або відмови від огляду на місці зупинки особа мала право пройти огляд в закладі охорони здоров`я.
При цьому, апеляційний суд враховує, що зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння надають працівникам поліції лише підстави для виникнення сумнівів стосовно стану, в якому перебуває водій. З метою перевірки такої суб`єктивної підозри, працівники поліції вправі вимагати відповідно до п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Саме результати огляду й мають підтвердити чи спростувати обґрунтованість вказаної суб`єктивної оцінки. Незгода водія з наявністю у нього ознак сп`яніння не надає йому права відмовлятися від запропонованого поліцейським огляду на стан сп`яніння, що й передбачено положенням п.2.5 ПДР України та приписами ч.1 ст.130 КУпАП. 
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції в судовому засіданні не були допитані свідки, є неспроможними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження заявлення клопотання про допит свідків в судовому засіданні, як і під час апеляційного розгляду, хоча апелянт не був позбавлений права подати відповідне клопотання. При цьому слід зазначити, що покази свідків самі по собі не є обов`язковими для суду та так само, як і будь-які інші докази у справі оцінюються судом за його внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що судом першої інстанції й було зроблено. 
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя