ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2026 р. Справа №910/1268/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Колесника Р.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства "ПЕРЕМОГА"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі №910/1268/26 (суддя - Т.Ю. Трофименко) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛКРАФТ"
до Приватного сільськогосподарського підприємства "ПЕРЕМОГА"
про стягнення 1 691 640,03 грн,

В С Т А Н О В И В:

02.03.2026 до суду першої інстанції від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛКРАФТ» про визнання недійсним розрахунку по оренді с/г техніки за січень 2023 року від 31.01.2023, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЛКРАФТ» та Приватним сільськогосподарським підприємством «ПЕРЕМОГА».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 було повернуто зустрічну позовну заяву.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, скаржник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.
На переконання скаржника, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про пропуск відповідачем строку на подання зустрічної позовної заяви та безпідставно повернув її.
Апелянт стверджує, що в матеріалах справи в електронному вигляді відсутні докази отримання Приватним сільськогосподарським підприємством «ПЕРЕМОГА» копії ухвали від 11 лютого 2026 року. Крім того, вказана ухвала не визначала окремого строку саме на подання зустрічної позовної заяви та не містила відповідних роз`яснень суду.
Також, за твердженнями відповідача, суд першої інстанції залишив поза увагою необхідність установлення взаємопов`язаності первісного та зустрічного позовів, спільний розгляд яких сприяв би процесуальній економії та запобіг би ухваленню різних рішень за однаковими обставинами. 
Скаржник зазначає, що суд допустив надмірний формалізм під час вирішення питання щодо прийняття зустрічного позову, чим порушив право відповідача на ефективний судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "ПЕРЕМОГА" за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на апеляційну сккаргу, у якому останній просить залишити ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 без змін, а апеляційну скаргу ПСП «ПЕРЕМОГА» - без задоволення.
Свої заперечення позивач обґрунтовує наступними доводами.
Згідно з розрахунками позивача, строк для подання відзиву та зустрічної позовної заяви сплинув 27.02.2026, тоді як зустрічний позов було подано лише 02.03.2026, а тому, вважає, що відповідач пропустив встановлений процесуальним законом строк на подання зустрічного позову. При цьому, зустрічна позовна заява та додані до неї матеріали не містили жодної заяви чи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, як того вимагає стаття 119 ГПК України. 
Доводи скаржника про взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів не мають правового значення у даному випадку, оскільки ключовою передумовою для прийняття зустрічного позову є дотримання процесуального строку, недотримання якого унеможливлює оцінку інших критеріїв прийнятності. 
Заявлена за зустрічним позовом вимога про визнання недійсним розрахунку не спрямована на відновлення порушеного права через реституцію, а має на меті створення преюдиційних обставин, що є неналежним та неефективним способом захисту. 
Посилання скаржника на практику ЄСПЛ щодо надмірного формалізму є необґрунтованими, оскільки встановлення державою процесуальних строків є пропорційним заходом, що забезпечує належне відправлення правосуддя та не порушує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, до Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛКРАФТ» до Приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» про стягнення 1 691 640,03 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № 23/04/21СГ-2 від 23.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1268/26, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), у закритому режимі.
Відповідач, у свою чергу, через підсистему «Електронний суд» 26.02.2026 подав до суду першої інстанції відзив (вх №07-11/14914/26).
02.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла зустрічна позовна заява.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі 910/1268/26 зустрічну позовну заяву було повернуто заявнику.
Вказана ухвала суду першої інстанції була постановлена з посиланням на приписи ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно до яких відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. В оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд зазначив, що ухвала про відкриття провадження від 11.02.2026, якою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, була доставлена до його електронного кабінету 11.02.2026. Враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана ухвала вважається врученою відповідачу 12.02.2026, а відтак перебіг строку на подання відзиву (і, відповідно, зустрічного позову) розпочався 13.02.2026 та закінчився 27.02.2026.
Оскільки відповідач звернувся із зустрічною позовною заявою через підсистему «Електронний суд» лише 02.03.2026, тобто поза межами встановленого процесуального строку, та не заявив клопотання про його поновлення відповідно до ст. 119 ГПК України, суд першої інстанції на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України повернув заяву відповідачу. Додатково суд зазначив, що право на пред`явлення зустрічного позову не є абсолютним і має реалізовуватися з дотриманням установлених законом процесуальних строків, пропуск яких за відсутності поважних причин тягне за собою втрату права на вчинення відповідної дії згідно зі ст. 118 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Частиною першої ст. 180 ГПК України встановлено, що заявник має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, строк для подання відзиву і, відповідно, зустрічного позову встановлюється судом.

Частиною 6 ст. 180 ГПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.
Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Згідно приписів ч. 3 ст. 120 виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
В той же час, положеннями абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі направлена сторонам у встановленому законом порядку та, з відомостей з КП «ДСС» вбачається, що вона доставлена відповідачу до електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» 11.02.2026 о 18:30 год.
Відтак, останній день процесуального строку на подання зустрічного позову припадав на 27.02.2026 включно.
Зустрічний позов надійшов до суду першої інстанції 02.03.2026.
Крім того, зі змісту зустрічного позову слідує, що останній був сформований у підсистемі «Електронний суд» у день його подання.
Отже, зустрічний позов є таким, що поданий з порушенням, встановленого ч. 1 ст. 180 ГПК України, строку.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не роз`яснив йому наслідки невчинення процесуальних дій, колегія суддів відхиляє, як неспроможні.
Частиною 2 ст. 176 ГПК України встановлений вичерпний перелік відомостей, які суд першої інстанції має зазначити при постановленні ухвали про відкриття провадження у справі, серед яких, зокрема, строк на подання відзиву у справі. Водночас, положеннями вказаної статті не передбачено обов`язку суду встановлювати в ухвалі про відкриття провадження окремий строк для подання саме зустрічної позовної заяви або окремо роз`яснювати наслідки його пропуску.
Згідно з положеннями ст. ст. 42, 43 ГПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Ризик настання наслідків вчинення чи невчинення процесуальних дій (ст. 13 ГПК України) покладається на сторін, що передбачає їхній обов`язок самостійно ознайомлюватися зі змістом процесуальних норм, які регулюють порядок та строки реалізації їхніх прав.
При цьому, текст Господарського процесуального кодексу України є офіційним, відкритим та загальнодоступним. Незнання чи помилкове трактування стороною норм процесуального права не звільняє її від обов`язку дотримуватися встановлених строків. Більше того, в ухвалі про відкриття провадження від 11.02.2026 суд чітко визначив п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву (і, відповідно, зустрічного позову).

Щодо доводів апелянта про допущення судом першої інстанції надмірного формалізму та порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду (ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Слід зазначити, що відповідно до позиції ЄСПЛ, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі "Golder v. the United Kingdom" від 21.02.1975 №4451/70, пункт 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28.05.1985 №8225/78, пункт 37 рішення у справі "Guerin v. France" від 29.07.1998 №25201/94, пункт 96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13.02.2001 №29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі "Воловік проти України" від 06.12.2007 №15123/03, пункт 27 рішення у справі "Пелевін проти України" від 20.05.2010 №24402/02, пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 №45783/05, ухвала щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі "Скорик проти України"); такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися відповідно до потреб і ресурсів суспільства; держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення у справах "Osman v. The United Kingdom" від 28.10.1998 №23452/94 та "Kreuz v. Poland" від 19.06.2001 №28249/95).

Відтак, дотримання встановлених законом або судом строків є проявом принципу правової визначеності, а не надмірним формалізмом. Застосування наслідків пропуску строку (повернення зустрічного позову) за відсутності належних та допустимих доказів поважності причин пропуску такого строку не може вважатись порушенням права на доступ до правосуддя, оскільки повернення зустрічної позовної заяви не позбавляє відповідача права звернутися до суду за захистом своїх прав у загальному порядку шляхом подання окремого позову.

Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на те, що відповідач звернувся із зустрічним позовом поза межами строку, встановленого судом, не звернувся із заявою про продовження/поновлення вказаного строку, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про повернення зустрічної позовної заяви відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про повернення зустрічної позовної заяви на підставі частини 6 статті 180 ГПК України. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому оскаржувана ухвала від 04.03.2026 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись статтями 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "ПЕРЕМОГА" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі №910/1268/26 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі №910/1268/26 -залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Повний текст постанови складено та підписано 19.05.2026.

5. Матеріали справи №910/1268/26 повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України, та у строки, втсановлені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді П.В. Горбасенко

Р.М. Колесник