ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року
м. Харків
справа № 645/5032/25
провадження № 22-ц/818/3047/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 27 січня 2026 року в складі судді Федорової О.В.
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 12.09.2019 між банком та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (на придбання нерухомості) № 328/0101, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 546200,00 грн, зі сплатою 19,99 % річних за користування кредитом, на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 11.09.2039, для придбання об`єкта нерухомості за договором купівлі-продажу. 
У забезпечення зобов`язань за кредитним договором між сторонами 12.09.2019 укладено іпотечний договір № 328/0101/1, посвідчений 12.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. за р. № 1769, предметом якого є квартира, двокімнатна, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., під номером АДРЕСА_1 . 
Зазначило, що у порушення умов вказаного кредитного договору про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує платежі, в результаті чого станом на 31.05.2025 утворилась заборгованість, загальна сума якої становить 637 282,25 грн, з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475 092,61 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом -162 189,64 грн.
З метою усунення допущеного відповідачем порушення умов кредитного договору банк 21.08.2024 направив на адресу відповідача засобами поштового зв`язку вимогу про усунення порушення зобов`язань за іпотечним договором. Зазначеною вимогою надано шістдесятиденний строк для погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі та попереджено, що у разі невиконання вимоги буде звернено стягнення на майно, що є предметом іпотеки. Однак лист з вимогою про усунення порушення зобов`язань повернувся на адресу банку неврученим за закінченням встановленого терміну зберігання.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором про споживчий кредит № 328/0101 від 12.09.2019 в сумі 637282,25 грн, з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475092,61 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом -162 189,64 грн.; 
у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління AT «Ощадбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 328/0101/1 від 12.09.2019, посвідченого 12.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. за р. № 1769, а саме на квартиру, двокімнатну, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., під номерам АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 27 січня 2026 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про споживчий кредит № 328/0101 від 12.09.2019 року 637282,25 грн, з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475092,61 грн; проценти за користування кредитом - 162 189,64 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» витрати по сплаті судового збору в сумі 9559,23 грн; в задоволенні іншої частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з заочним рішенням суду Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити нове судове рішення, задовольнивши вказану вимогу у повному обсязі; залишити без змін рішення в частині стягнення заборгованості за договором; вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач поклав обов`язок щодо вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки на суд. Не визначення судом конкретного способу реалізації предмета іпотеки у рішенні про звернення стягнення порушує права іпотекодавця, оскільки це унеможливлює своєчасне виконання рішення або суттєво його затягує. Відсутність чітко визначеного шляху робить виконавче провадження неефективним. Суд повинен був встановити спосіб реалізації іпотечного майна в межах позову про звернення стягнення, визначаючи його найчастіше через прилюдні торги, статтю 38 Закону України «Про іпотеку» (продаж іншій особі) або визнання права власності за іпотекодержателем. У резолютивній частині рішення суд повинен зазначити початкову ціну майна та порядок проведення торгів. 

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що банк оскаржує заочне рішення лише в частині відмови у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим в іншій частині заочне рішення судом апеляційної інстанції не переглядається. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» необхідно задовольнити.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.09.2019 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (на придбання нерухомості) № 328/0101, за умовами якого останнім отримано кредит у розмірі 546200,00 грн, зі сплатою 19,99 процентів річних за користування кредитом, на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше «11» вересня 2039 року для придбання об`єкта нерухомості за договором купівлі-продажу (а.с.51зворот-57). 
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 12.09.2019 між банком та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 328/0101/1, посвідчений 12.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. за р. № 1769, предметом якого є квартира, двокімнатна, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., під номером АДРЕСА_1 . 
Пунктами 4.1.4 Іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Зобов`язання за Кредитним договором та/або обов`язків за цим Договором, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, Законодавством, Кредитним договором, звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі.
Відповідно до п. 7.1. Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадках, передбачених Іпотечним договором та законодавством України, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені Кредитним договором, Іпотекодавець не поверне (повністю або частково) Іпотекодержателю суму Кредиту, та/або не сплатить проценти за користування Кредитом, та/або не сплатить комісії та/або іншу заборгованість, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із Зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, надані іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявляться (стануть) недійсними.
Згідно з п. 7.2 Іпотечного договору, при настанні зазначених у п. 7.1 Договору випадків іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання та/ або зобов`язань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує 60 (шістдесяти) календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом зазначеного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.
Згідно з абз. 2 п. 7.2 Іпотечного договору, сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці першому цього пункту Договору строк починає відліковуватись: з дати вручення Іпотекодавцю відправлення, що зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати, що зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення із зазначенням причини невручення/довідці про причини повернення (для випадку, якщо пошта (поштова служба не може вручити письмову вимогу про усунення порушення Зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором, Іпотекодавцю через відсутність за місцем за місцем проживання вказаної особи, його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання Іпотекодавця або з інших причин, що не залежать від Іпотекодержателя). При цьому сторони за взаємною згодою встановили, що в такому випадку письмова вимога про усунення порушення Зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором, вважається врученою Іпотекодавцю або з дати, зазначеної на такій письмовій вимозі Іпотекодавцем при отриманні Іпотекодавцем зазначеної вимоги особисто. Підписанням цього Договору сторони встановили, що не направлення письмової вимоги про усунення порушення Зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.7.3 цього договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду (у будь-який спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, т.ч. шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, або іншим(ми) способом(ами), визначеним(и) Законодавством); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.7.4 цього договору; іншими способами, передбаченими законодавством на момент звернення стягнення та умовами цього договору (а.с.75-83).
У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань виникла прострочена заборгованість за кредитом у загальному розмірі 637 282,25 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475 092,61 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом - 162 189,64 грн (а.с.90-95).
21.08.2024 банком направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку за адресою зареєстрованого місця проживання, зазначеного в Іпотечному договорі та за адресою Предмета іпотеки, цінним листом з описом вкладення, вимогу за вих. № 55/5.2-02/108134/2024 від 20.08.2024 про усунення порушення зобов`язань. Зазначеною вимогою надано шістдесятиденний строк для погашення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі та попереджено, що у разі невиконання вимоги буде звернено стягнення на предмет іпотеки. Однак, лист з вимогою про усунення порушення зобов`язань повернувся на адресу Банку у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується трекінгом 0504036467094, роздрукованих з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (а.с.85-88).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
У частині другій статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що частина перша цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Отже, згідно з частиною першою статті 12, частиною першою статті 33 та статтею 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звернути стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.
Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
Згідно з частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За змістом положень статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Водночас відповідно до частини 5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Вказані приписи застосовуються за наявності наступних критеріїв: 
- нерухоме майно належить фізичної особі; 
- нерухоме майно передано в іпотеку за споживчим кредитом; 
- зобов`язання виникло за договорами, які укладені до 17 березня 2022 року, за умови, що після 17 березня 2022 року до них не вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.
Норма також має ретроспективний характер. Зупиняється дія статей 37, 38, 40, 41, 47 цього Закону, починаючи із 24 лютого 2022 року на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення.
Крім того, пункт 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» не містить у собі статтю 39 цього Закону про реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду. Зупинено лише дію статей 41, 47 у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах.
Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.
У справі встановлено, що 12.09.2019 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (на придбання нерухомості) № 328/0101, за умовами якого останнім отримано кредит у розмірі 546200,00 грн, зі сплатою 19,99 процентів річних за користування кредитом, на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше «11» вересня 2039 року для придбання об`єкта нерухомості за договором купівлі-продажу. 
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 12.09.2019 між банком та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 328/0101/1, посвідчений 12.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. за р. № 1769, предметом якого є квартира, двокімнатна, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., під номером АДРЕСА_1 . 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором № 328/0101 від 12.09.2019, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти у повному обсязі не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 475092,61 грн та за відсотками в розмірі 162189,64 грн.
Дані обставини відповідачем не заперечується, не спростовується та не оскаржуються.
Встановивши факт неналежного виконання основного зобов`язання та наявність заборгованості за кредитним договором, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмети іпотеки.
Відмовляючи у задоволенні вказаної вимоги суд першої інстанції виходив з того, що банком не визначено конкретний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.
Між тим, колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з даним позовом банк посилався саме на ст.39 Закону України «Про іпотеку», тобто ним було визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 328/0101 від 12.09.2019, укладеним між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 .
При цьому колегія суддів застосовує положення Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», оскільки на сьогодні в Україні триває воєнний стан, у зв`язку з чим виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно зупинити на період дії в Україні воєнного стану та на тридцятиденний строк після його припинення або скасування, таким чином захистивши права іпотекодавця на житло на період воєнного стану в Україні.
У такому висновку суд виходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2025 року у справі № 761/9997/14-ц (провадження № 61-16405св24), від 26 лютого 2025 року у справі № 466/8669/20 (провадження № 61-2049св24), від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21).
За таких обставин заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
В іншій частин заочне рішення не оскаржувалось та не переглядалось.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги задоволено, тому судовий збір за подачу позову в розмірі 21503,73 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 17916,75 грн, а всього 39420,48 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» – задовольнити.
Заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 27 січня 2026 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління AT «Ощадбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 328/0101/1 від 12.09.2019, посвідченого 12.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. зареєстрованого в реєстрі за № 1769, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Зупинити виконання судового рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.
Здійснити перерозподіл судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 39420,48 грн за подачу позову та апеляційної скарги.
Заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 27 січня 2026 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина