ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5595/26 Справа № 197/1405/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Панчук М.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 197/1405/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Територіальна громада в особі Широківської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаповалов Олександр Григорович, на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2026 року, яке ухвалено суддею Панчуком М.В. у селищі Широкому Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 лютого 2026 року, 
ВСТАНОВИВ:

В грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Широківської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . 
На день смерті батька позивача залишилось спадкове майно - земельна ділянка площею 5.06 га. Інших спадкоємців, окрім позивача, немає. 
У жовтні 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Корнієнка Ю.В. із заявою про прийняття спадщини. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки був пропущений шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, а також не надано документів, які підтверджують родинні відносини. 
До жовтня 2019 року позивач не звертався із заявою про прийняття спадщини, через неможливість надати правовстановлюючих документів, а саме документів на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 та свідоцтво про народження позивача. Тільки у жовтні 2019 року позивач виявив правовстановлюючий документ - Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_2 . 
Свідоцтво про народження також не зміг надати, оскільки в свій час його надав при вступі до війського училища. 
Витяг з актового запису не зміг надати, оскільки реєстрація здійснювалась органом актів цивільного стану в Казахстані. 
Тільки 21 жовтня 2021 року позивач отримав дублікат свідоцтва про народження. 
Крім того, позивач зазначає що хворіє, перебуває на обліку у лікаря. 
Також перешкодою для звернення до нотаріуса є збройна агресія російської федерації. 
На підставі викладеного вище позивач просив суд визначити йому додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що позов пред`явлено до неналедного відповідача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що інших спадкоємців першої черги, крім позивача немає, про що і зазначив позивач у своєму позові.
Зареєстровані за місцем проживання на день смерті батька позивача його невістка ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 не є спадкоємцями останнього.
Так, онук спадкодавця ОСОБА_4 є спадкоємцем за правом представлення, згідно з ст. 1266 ЦК України, та сином позивача у справі - ОСОБА_1 , тому не має підстав отримувати спадщину за правом представлення, оскільки його батько – позивач у справі живий.
Невістка спадкодавця - ОСОБА_3 є дружиною позивача, що підтвердується свідоцтвом про шлюб та взагалі не має права на спадкування.
Таким чином, належним відповідачем у справі є саме територіальна громада Широківської селищної ради і позов пред`явлено до належного відповідача.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Згідно з копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 21 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком зазначений ОСОБА_2 , матір - ОСОБА_5 (а.с. 5).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Виконавчим комітетом Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 15 (а.с.7). 
Згідно відповіді № 552/01-16 від 04 листопада 2019 року приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Корнієнка Ю.В., на усне звернення ОСОБА_1 про прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснено, що вказана заява прийнята бути не може у зв`язку з пропуском шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, окрім того не надано документи, які підтверджують право на спадкування за законом (а.с. 11).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого районним управлінням юстиції Дніпропетровської області від 12 листопада 2004 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 198 (а.с. 17). 
Звертаючись до суду з позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилався на те, що підставою пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини слугувала неможливість надати правовстановлюючих документів на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 та свідоцтва про народження позивача. Крім того позивач зазначав, що він хворіє, перебуває на обліку у лікаря. Також як перешкодою для звернення до нотаріуса зазначено збройну агресію російської федерації. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позивних вимог, з огляду на наступне.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
При цьому, частиною другою статті 1270 ЦК України визначено, що якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
Згідно статті 1258 ЦПК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихстаттею 1259 цього Кодексу.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , спадкоємцем першої черги за законом після смерті якої є його син ОСОБА_1 , згідно ст. 1261 ЦК України.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що після смерті ОСОБА_2 є спадкоємці іншої черги, які мали б право на спадкування.
При цьому, зареєстровані за місцем проживання на день смерті батька позивача його невістка ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 не є спадкоємцями ОСОБА_2 з огляду на те, що онук спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , згідно з ст. 1266 ЦК України, є спадкоємцем за правом представлення, та сином позивача у справі - ОСОБА_1 , тому не має підстав отримувати спадщину за правом представлення, оскільки його батько - позивач у справі живий.
Невістка спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 є дружиною позивача, що підтвердується свідоцтвом про шлюб та взагалі не має права на спадкування.
Таким чином, належним відповідачем у справі є саме територіальна громада Широківської селищної ради, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пред`явлення позову до неналежного відповідача, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині заслуговують на увагу.
За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18).
Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.
Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).
Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, постанову Верховного Суду від 29 грудня 2025 року у справі № 759/6003/23 (провадження № 61-11959св24).
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи свідчать, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина. Спадкоємцем за законом є син померлого - позивач ОСОБА_1 .
Згідно відповіді № 552/01-16 від 04 листопада 2019 року приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Корнієнка Ю.В., на усне звернення ОСОБА_1 про прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснено, що вказана заява прийнята бути не може у зв`язку з пропуском шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, окрім того не надано документи, які підтверджують право на спадкування за законом (а.с. 11).
Звертаючись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зазначав що підставою пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини слугувала неможливість надати правовстановлюючих документів на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 та свідоцтва про народження позивача. Крім того позивач зазначав, що він хворіє, перебуває на обліку у лікаря. Також як перешкодою для звернення до нотаріуса зазначено збройну агресію російської федерації. 
Разом з тим, на переконання колегії суддів, такі обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки починаючи з 16 листопада 2016 року позивач, не вчиняв будь яких дій для можливості подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Матеріали справи не містять доказів неможливості отримання позивачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 та свідоцтва про його народження. Посилання позивача на те, що він хворіє та перебуває на обліку у лікаря не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки з наданої позивачем виписки з медичної картки № 81 слідує, що позивач перебував на лікуванні з 23 серпня 2023 року по 25 серпня 2023 року, а з наданого дослідження УЗД органів черевної порожнини, проведеного 04 жовтня 2024 року не вбачається обставин, на які позивач посилається як на підставу для задоволення позову в частині стану здоров`я. Інших доказів на підтвердження стану здоров`я позивача за період з 16 листопада 2016 року до моменту подання цього позову, суду надано не було. 
Посилання позивача на те, що перешкодою для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини також слугувала збройна агресія російської федерації колегія суддів вважає безпідставними, оскільки повномасштабне вторгнення збройних сил держави-агресора на суверенну територію України розпочалося 24 лютого 2022 року і триває до теперішнього часу. Враховуючи місце відкриття спадщини та місце реєстрації позивача по справі, у суду відсутні підстави вважати, що саме через збройну агресію російської федерації позивач був позбавлений можливості, починаючи з 16 листопада 2016 року, подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька та отримати необхідні для цього документи.
З огляду на встановлені обставини справи колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог позивача через їх недоведеність, оскільки факт усвідомлення позивачем його права на спадкування поряд із вказаними ним причинами пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття ним активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до правильного остаточного висновку про відмову у заявлених вимогах, але помилився з наведеними мотивами відмови, обмежившись недоліками сторони позивача і не вживи заходів для встановлення обставин, які мають вирішальне значення для правильного застосування статей 1281, 1282 ЦК України.
Тому рішення суду в мотивувальній частині необхідно змінити та викласти її в редакції цієї постанови суду апеляційної інстанції.
В іншій (резолютивній) частині рішення слід залишити без змін.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в мотивувальній частині зміні з викладенням її в редакції цієї постанови, а в іншій частині рішення залишенню без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаповалов Олександр Григорович, задовольнити частково. 
Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2026 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 30 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: