Справа № 278/3919/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року     м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши у порядку загального провадження позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 стягнення коштів за договором позики, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із вище вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 345303,00 грн, що еквівалентно на момент укладення договору 12180,00 доларів США.
В обґрунтування позову зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 29.01.2021 укладено договір позики та надано останньому позику у сумі 345303,00 грн, що еквівалентно на момент укладення договору 12180,00 доларів США.
Відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав.
Зазначене стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 11.08.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 11).
Представником позивача – адвокатом Стариченко А.В. подано заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.29), та надав оригінал договору позики від 29.01.2021 (а.с. 30).
Представник відповідача – адвокат Савіцька А.О. надала суду заяву, в якій зазначила, що припинила представництво відповідача у даній справі у зв`язку із неузгодженням позиції (а.с. 28).
Відповідач у судове засідання не з`явився; про розгляд справи повідомлений належним чином, судова повістка повернулась на адресу суду не врученою із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 26-27).
У зв`язку із неявкою учасників справи або їхніх представників розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши доводи позовної заяви та додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, вище вказана норма матеріального права визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Частина 3 статті 1049 ЦК України регламентує, що позика вважається повернутою у момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Розписка про отримання у борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
За звичаєм ділового обороту, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
Судом встановлено, що 29.01.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 345303,00 грн, що на момент укладення договору становить еквівалент 12180,00 доларів США, строк повернення грошей до 28.09.2021 (а.с. 30), що передбачено п.1 та п. 2 договору.
Відповідно до п. 1 цього договору встановлено, що позикодавець передав у власність гроші у сумі 345303,00 грн, що на момент укладення договору становить еквівалент 12180,00 доларів США, на умовах, викладених у цьому договорі, а позичальник приймає ці гроші та зобов`язується повернути суму грошей, що не може бути менше суми еквівалентної 12180,00 доларам США, у встановлений строк.
Особистим підписом відповідач підтвердив отримання від позивача грошових коштів на суму вказану в договорі позики, як передбачено пунктом 1 даного договору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Тлумачення абзацу 1 частини 1 статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України).
Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Як вбачається із договору позики від 29.01.2021 сума у гривнях змінюється в залежності від середнього курсу продажу долару США на момент погашення позики (її частини). Середній курс продажу доларів США буде вирахуваний по курсу продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на день погашення позики (п.1 договору).
Отже, беручи до уваги те, що майнові права позивача порушені, зобов`язання за договором позики ОСОБА_3 не виконав належним чином, суд дійшов висновку про законність та доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості, яка становить станом на 05.08.2025 – 510951,00 грн, тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК, ст. ст. 1046-1050 ЦК, суд -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 стягнення коштів за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 несплачену суму боргу за договором позики від 29 січня 2021 року у сумі 510951 грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 5109 грн 51 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складено та підписано 01.05.2026.

Суддя О. М. Дубовік