Придніпровський районний суд м.Черкаси    

Справа № 229/7197/24
Провадження № 2/711/935/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
заочне

05 березня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого – судді Позарецької С.М.,
при секретарі – Буйновській А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -
в с т а н о в и в :
Позивач Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Альфа Страхування», через представника Дмітрієва Руслана Ігоровича, звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.03.2020 між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу (Сертифікат) № 340.1550528.510. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Intercargo Truck, д.н. НОМЕР_1 . 
Як зазначено, 10.05.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 2109, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу Intercargo Truck, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 440350 від 10.05.2021 ОСОБА_1 10.05.2021 о 05 годині 30 хвилин в м. Бахмут по вул. Трудова, 30, керуючи автомобілем ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «INTERCARGO TRUCK», д/н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 28.02.2023 (справа №219/4851/21) було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Водночас, зауважує, що провадження закрито не через відсутність складу адміністративного правопорушення.
Позивач також вказує, що в результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб Intercargo Truck, д.н. НОМЕР_1 . 
11.05.2021 представником страхувальника було подано до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Intercargo Truck, д.н. НОМЕР_1 було проведено його огляд, про що складено Акт огляду ТЗ від 12.05.2021 та Додатковий акт огляду від 24.05.2021. 
Відповідно до Попереднього заказ-наряду №2101278 від 19.05.2021, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Intercargo Truck, д.н. НОМЕР_1 складає 878750 грн. 36 коп. Крім того, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було замовлено проведення експертного дослідження визначення вартості матеріального збитку. Відповідно до Звіту № 84504 від 31.05.2021, вартість відновлювального ремонту автомобіля Intercargo Truck, д.н. НОМЕР_1 становить 1249572 грн. 88 коп. 
На підставі складеного страхового акту № 0939.206.21.01 та інших документів страхової справи страховик здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 843191 грн. 15 коп. (за мінусом франшизи, передбаченої договором страхування) на рахунок СТО.
Враховуючи, що винуватцем ДТП є водій транспортного засобу ВАЗ 2109, д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП, застрахована згідно з полісом ЕР203336064 в ПРАТ «СК «ВУСО», позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до полісу № ЕР203336064 ліміт відповідальності ПРАТ «СК «ВУСО», за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн. 00 коп. Крім того, умовами Полісу передбачена франшиза у розмірі 2 500 грн. 00 коп.
ПРАТ «СК «ВУСО» виплатило позивачу в межах ліміту полісу 127500 грн. 00 коп., а тому, оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 843191 грн. 15 коп., при цьому, Полісом № ЕР203336064 ОСОБА_1 покрито лише частину шкоди на суму 127500 грн. 00 коп., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача складає 715691 грн. 15 коп. (843191 грн. 15 коп. – 127500 грн. 00 коп. = 715691 грн. 15 коп.). крім того, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 8588 грн. 30 коп. судового збору та витрати на правову допомогу.

11.11.2024 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 19.12.2024 №3707/0/15-24 справа направлена до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно до ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.11.2025, матеріали цієї справи передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси для розгляду за підсудністю. До Придніпровського районного суду м. Черкаси матеріали справи № 229/7197/24 надійшли 06.01.2026 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2026, справа № 229/7197/24 передана у провадження судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької Світлани Михайлівни.
Ухвалою суду від 12.01.2026 цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по справі.
12.02.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.
Відзив на позовну заяву не подано.

У судове засідання представник позивача ПрАТ «Страхова Компанія «Альфа Страхування» не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Водночас, у матеріалах справи наявна заява представника позивача – адвоката Дмітрієва Р.І. від 02.12.2024 про розгляд справи без участі представника Товариства. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Крім того, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, хоча повідомлявся судом у встановленому законом порядку про місце, день і час розгляду справи, шляхом направлення судової повістки за відомим зареєстрованим місцем проживання/перебування. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст.ст. 223, 130, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано.
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову.
Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.03.2020 між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу (Сертифікат) № 340.1550528.510. Предметом Договору страхування є майнові інтереси ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу Intercargo Truck, д.н. НОМЕР_1 та додаткового обладнання.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 440350 від 10.05.2021 ОСОБА_1 10.05.2021 о 05 годині 30 хвилин в м. Бахмут по вул. Трудова, 30, керував автомобілем ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «INTERCARGO TRUCK», д/н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив п.п. 12.1 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Вказані обставини встановлені під час розгляду Дружківським міським судом Донецької області справи № 219/4851/21, за результатами розгляду якої винесено постанову від 28.02.2023, якою закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Дана постанова набрала законної сили 17.03.2023.
Суд звертає увагу на те, що вказані обставини не доказуються при розгляді цієї справи, враховуючи положення ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, якими визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, не потребують доказуванню обставини про те, що ОСОБА_1 10.05.2021 о 05 годині 30 хвилин в м. Бахмут по вул. Трудова, 30, керував автомобілем ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «INTERCARGO TRUCK», д/н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Слід зауважити на тому, що у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29.04.2020 в справі № 686/4557/18).
За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , - автомобіль «INTERCARGO TRUCK», д/н НОМЕР_1 , належить ТОВ «Альфа-Лізинг Україна».
11.05.2021 представник власника пошкодженого автомобіля «INTERCARGO TRUCK», д/н НОМЕР_1 звернувся у ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, згідно з договором № 340.1550528.510 від 30.03.2020.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «INTERCARGO TRUCK», д/н. НОМЕР_1 проведено його огляд, про що складено Акт огляду ТЗ від 12.05.2021 та Додатковий акт огляду від 24.05.2021.
Відповідно до попереднього заказ-наряду № 2101278 від 19.05.2021, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Intercargo Truck, д.н. НОМЕР_1 складає 878750 грн. 36 коп.
Крім того, відповідно до Звіту № 845 04 про оцінку колісного транспортного засобу від 31.05.2021, виконаного суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Intercargo Truck, д.н. НОМЕР_1 становить 1249572 грн. 88 коп.
На підставі зібраних документів та заяви про виплату, яка подана власником пошкодженого транспортного засобу, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» страховий акт № 0939.206.21.01 та розрахунок страхового відшкодування до означеного страхового акту на суму 843191 грн. 15 коп. (за мінусом франшизи, передбаченої договором страхування – 35559 грн. 21 коп.). Відповідно до платіжного доручення № 27288 від 02.07.2021, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 843191 грн. 15 коп.
Отже, загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну ОСОБА_1 складає 843191 грн. 15 коп.
Крім того, враховуючи ту обставину, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.05.2021 о 05 годині 30 хвилин в м. Бахмут по вул. Трудова, 30, є відповідач ОСОБА_1 , а його цивільно-правова відповідальність, на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована відповідно до поліса серії ЕР № 203336064 в ПрАТ «СК «ВУСО», - позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу за № 0939/2021 від 06.07.2021.
Як вбачається з Полісу серії ЕР № 203336064 ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО», за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн. 00 коп. Крім того, умовами Полісу передбачена франшиза у розмірі 2 500 грн. 00 коп.
ПрАТ «СК «ВУСО» було прийнято рішення про визнання випадку страховим та сплачено страхове відшкодування, у межах ліміту цивільно-правової відповідальності, за мінусом франшизи, в розмірі 127 500 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 52067 від 02.11.2023.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених вище фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України)
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019 у справі № 676/518/17). 
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.
Слід зазначити, що Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) - є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).
Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 цього Закону).
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (п.п. 1 п. 1 ст. 28 цього Закону).
Статтею 29 Закону № 1961-IV визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
При укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (п. 17.3 ст. 17 Закону).
За обставин цієї справи винуватцем у ДТП, внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав механічних пошкоджень, є відповідач, що під сумнів сторонами не ставиться.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» (тут і далі - у редакції, чинній на момент страхової події – 10.05.2021, втрата чинності 01.01.2024) визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). 
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема страхування наземного транспорту (крім залізничного) (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»).
Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").
Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди з відшкодування останньої.
Згідно зі статтею 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, в межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Суброгація (subrogation) – це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це правило поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування (передання страхувальником страховикові права на стягнення заподіяної шкоди з третіх (винних) осіб у межах виплаченої суми). З латинської термін «суброгація» перекладається як «заміщення, обрання взамін». Суброгація випливає безпосередньо із закону і не потребує підтвердження договором страхування. Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди та у зв`язку з яким було виплачено страхове відшкодування і заміну в ньому кредитора.
До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тобто, суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та положення Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). 
Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі, страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 в справі № 910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 910/2603/17.

Вирішуючи цей спір, судом достеменно встановлено, що на підставі страхового акта № 0939.206.21.01 та розрахунку страхового відшкодування до означеного страхового акту, позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 843191 грн. 15 коп. (за мінусом франшизи, передбаченої договором страхування – 35559 грн. 21 коп.), що підтверджується платіжним дорученням № 27288 від 02.07.2021.
Слід зазначити, що відповідачем не оспорюються вказані розрахунки та розмір виплат.
При цьому, звернувшись до страхової компанії відповідача – ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування, остання виплатила ПрАТ «СК «Альфа Страхування» страхове відшкодування за полісом серії ЕР № 203336064 в розмірі 127 500 грн. 00 коп. (у межах ліміту цивільно-правової відповідальності, за мінусом франшизи), що підтверджується платіжною інструкцією № 52067 від 02.11.2023.
Оскільки, розмір витрат ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на виплату страхового відшкодування складає 843191 грн. 15 коп., при цьому Полісом серії ЕР № 203336064 покрито частину шкоди на суму 127 500 грн. 00 коп., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 715691 грн. 15 коп. = 843191 грн. 15 коп. – 127 500 грн. 00 коп.
Таким чином, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» має право вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди – відповідача у справі, ОСОБА_1 . Крім того, встановлені судом обставини дають підстави вважати, що саме відповідач у справі повинен сплатити до страхової компанії грошові кошти, які останньою були сплачені потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме, - необхідно стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 715691 грн. 15 коп.
При цьому, слід зазначити, що відповідач не скористалася правом подати відзив на позов та докази на спростування доводів позивача.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., що підтверджується платіжним документом № 57626 від 10.10.2024.
Таким чином, оскільки, позовні вимоги ПрАТ «СК «Альфа Страхування» задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі – 2422 грн. 40 коп.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується нормами ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Судом встановлено, що правнича допомога ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надавалася на підставі договору № 8/2021 від 06.04.2021, укладеного між адвокатом Дмітрієвим Русланом Ігоровичем та ПрАТ «СК «Альфа Страхування». Предметом цього договору є послуги у сфері права, які надаються Адвокатом Клієнту у відповідності до умов цього Договору. До таких послуг може бути, але не виключно, віднесено: ведення претензійної роботи по матеріалам, що підготовлені Клієнтом; надання Клієнту правової допомоги щодо захисту прав та інтересів останнього в судах України, інших органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування; представництво інтересів Клієнта в правоохоронних, наглядових державних органах, органах місцевого самоврядування тощо.
Пунктами 4.1., 4.2. цього Договору визначено, що гонорар - винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору, та сплачується Клієнтом Адвокату на підставі Рахунку на оплату, форма якого є вільною та не затверджується Сторонами.
Відповідно до Акту наданих послуг (Акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги) від 25.11.2024, адвокатом, у відповідності до Договору про надання правової допомоги № 8/2021 від 06.04.2021 надані послуги у справі № 229/7197/24 щодо стягнення коштів з відповідача ОСОБА_1 , на загальну суму 15000 грн. 00 коп. Зазначений акт містить детальний опис робіт, час, витрачений на надання юридичних послуг, вартість та загальну суму.
Як на думку суду, вказані докази є належними та допустимими.
Слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Слід також звернути увагу на те, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24).
За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що зменшення розміру витрат на правову допомогу, отриману позивачем у заявленому та доведеному обсязі, без відповідної заяви іншої сторони у спорі - відповідача, є порушення вимог статті 13, частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст.ст. 13, 137 ЦПК України викладений в постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 361/10208/23 (провадження № 61-12269св24), що судом застосовується з метою виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Як встановлено судом із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 заперечень щодо витрат на правничу допомогу до суду не подав, а також не подав і клопотання про їх зменшення.
Таким чином, як на думку суду, знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду цієї цивільної справи. Крім того, суд враховує той факт, що розмір витрат є справедливим, не завищеним і співмірним з тим обсягом наданих послуг (виконаних робіт), що дає підстави для задоволення вимог про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Підстав для зменшення розміру таких витрат, суд не вбачає і про зазначене відповідачем заявлено не було.
З огляду на викладене вище, беручи до уваги, що позовні вимоги ПрАТ «СК «Альфа Страхування» судом визнані обґрунтованими та задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі – 15000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268, 279-282 ЦПК України суд, -
в и р і ш и в :
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія «Альфа Страхування» (ЄДРПОУ 30968986, м. Київ, вул. Рибальська, 22) грошові кошти у розмірі 715691грн. 15коп., судовий збір у розмірі 8588грн. 30коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000грн. 00коп., а всього – 739279грн. 45коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 01.04.2026.

Головуючий суддя С.М. Позарецька