ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2026 Справа № 914/977/26 

м. Львів
Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Анни – Сніжани Дудяк розглянув матеріали позовної заяви першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі
позивача: Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, м. Золочів, Золочівський район, Львівська область,
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо», с. Ботар, Виноградівський район, Закарпатська область,
до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс - Захід», м. Київ,
предмет позову: стягнення 42 533,45 грн, розірвання договору оренди землі від 13.08.2015, зобов`язання повернути земельну ділянку,
підстава позову: порушення умов договору оренди по сплаті орендної плати і передачі землі в суборенду,
за участю представників:
прокуратури: Трач Андрій Олегович,
позивача: не з`явився,
відповідача 1: не з`явився,
відповідача 2: не з`явився.
1. ПРОЦЕС
1.1. До Господарського суду Львівської області 31.03.2026 надійшла позовна заява першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс - Захід» про стягнення 42 533,45 грн, про розірвання договору оренди землі від 13.08.2015 і про зобов`язання повернути земельну ділянку.
1.2. Ухвалою від 06.04.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
1.3. Хід судових засідань відображено в протоколах судових засідань та в ухвалах суду. зокрема, в судовому засіданні 27.04.2026 суд отримав відзив на позовну заяву, 04.05.2026 – відповідь на відзив, 06.05.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 27.05.2026. Судове засідання 27.05.2026 не відбулося через тимчасову відсутність судді, у зв`язку з чим призначено розгляд справи по суті на 04.06.2026, а 04.06.2026 через неявку учасників справи (крім прокурора) відкладено судове засідання на 17.06.2026.
1.4. Відводів складу суду учасниками справи не заявлено.
1.5. У судовому засіданні 17.06.2026 задоволено усне клопотання прокурора про поновлення строку на подання доказів: листа щодо наявності та структури податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо», листа щодо розрахунку заборгованості з орендної плати, розрахунку заборгованості з орендної плати, забезпечуючи іншим сторонам можливість ознайомлення із поданими документами судове засідання відкладено на 24.06.2026.
1.6. У судове засідання 24.06.2026 з`явився прокурор; позивач і відповідачі явку представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки не повідомили, ухвали про виклик в судове засідання отримали в електронних кабінетах 18.06.2026, тому про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
1.7. Відповідно до ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
1.8. Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
1.9. Одним із принципів господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
1.10. Враховуючи обізнаність відповідачів про розгляд цієї справи та отримання ухвал суду в електронному кабінеті, суд вважає, що повторна та систематична неявка сторін в судові засідання не є підставою для повторного відкладення судового засідання. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе вирішити справу в цьому судовому засіданні. Тому у судовому засіданні 24.06.2026 суд за участю прокурора відкрив розгляд справи по суті.
1.11. У судовому засіданні 24.06.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН
2.1. Прокуратура встановила, що відповідач 1 систематично та істотно порушує умови договору оренди землі у спосіб: порушення строків сплати орендної плати (заборгованість існує з березня 2022 року), передачі земельної ділянки в суборенду без згоди орендодавця. Прокурор зазначає, що позивач (орендодавець) належних заходів реагування не вживає. 
2.2. З огляду на наявність заборгованості з орендної плати в розмірі 42 533, 45 грн прокурор просить суд стягнути з відповідача 1 на користь позивача суму боргу.
2.3. Систематична несплата орендної плати та передача ділянки в суборенду без погодження і з орендодавцем є підставою для розірвання договору оренди землі, що є також однією з позовних вимог. Інша позовна вимога є похідною – про повернення земельної ділянки на користь територіальної громади в особі позивача.
2.4. Позивач не висловив письмової позиції стосовно суті спору, 17.04.2026 подав клопотання про розгляд справи без участі його представника і про підтримання позову у повному обсязі.
2.5. Відповідач 1 не подав відзиву на позовну заяву, інших процесуальних прав сторони також не реалізував.
2.6. Відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив заявлені позовні вимоги. Зокрема зазначив, що об`єкт оренди не вибув із власності держави, заборгованість є незначною, орендні відносини тривають із 2015 року, що свідчить про стабільність правовідносин та належне виконання умов договору оренди. 
3. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
3.1. Між Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області (орендодавець згідно з договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» (орендар згідно з договором) 13.08.2015 укладено договір оренди землі.
3.2. Зокрема, у п. 1.1 договору сторони визначили, що орендодавець передає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Великовільшаницької сільської ради Золочівського району Львівської області.
3.3. Кадастровий номер земельної ділянки - 4621881500:08:000:0151 (п. 2.2 договору оренди).
3.4. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31.08.2015 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. 
3.5. Між Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» 13.08.2015 складено акт прийому – передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 13.08.2015.
3.6. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав земельна ділянка з кадастровим номером 4621881500:08:000:0151 зареєстрована на праві власності 22.12.2020 за Золочівською міською радою Золочівського району Львівської області, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру вказана ділянка зареєстрована 31.10.2013.
3.7. У п. 6.3 договору оренди сторони визначили, що орендар не має права передавати земельну ділянку в суборенду без орендодавця, а в п. 9.3.4 погодили, що орендар має право за згодою орендодавця передавати орендовану земельну ділянку або її частину іншій особі у суборенду за умови забезпечення використання її за цільовим призначенням та умовам договору. 
3.8. Доказів звернення орендаря до орендодавця з письмовою заявою про погодження передачі в суборенду ділянки, як і відповіді орендодавця, у справі немає. 
3.9. Однак, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» (орендар згідно з договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс - Захід» (суборендар згідно з договором) 25.04.2022 укладено договір суборенди землі.
3.10. У п. 1 цього договору сторони погодили, що орендар передає суборендарю в користування земельну ділянку з кадастровим номером 4621881500:08:000:0151 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходить на території с. Велика Вільшаниця Золочівського району Львівської області та належить орендарю на праві оренди.
3.11. Відповідно до п. 16 договору суборенди передача земельної ділянки суборендарю здійснюється за актом приймання – передачі.
3.12. Акта приймання – передачі земельної ділянки в суборенду учасники справи не долучили. Водночас відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.05.2022 здійснено державну реєстрацію права Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс - Захід» суборенди земельної ділянки. 
3.13. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача 1, здійсненого позивачем, станом на 01.03.2026 заборгованість по орендній платі обліковується в розмірі 42 533,45 грн, що відображено також в розрахунку станом на 01.06.2026. Крім цього, станом на 01.06.2026 нових оплат не здійснено і заборгованість відповідно до здійсненого міською радою розрахунку становить 46 350,47 грн. Водночас заяв про збільшення розміру позовних вимог чи зміну предмету позову до суду не надходило, тому суд розглядає вимогу про стягнення 42 533,45 грн заборгованості по орендній платі.
3.14. До справи долучено рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 18.11.2025 про стягнення коштів з рахунків платника податків, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо», в загальному розмірі 190 564, 16 грн. Відповідно до інформації про складові суми податкового боргу, що погашається, заборгованість платка податків складається із сум земельного податку. 
3.15. Відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 15.06.2026 сума боргу 74 727,96 грн з орендної плати юридичних осіб, заявлена до суду та по якій прийнято рішення Закарпатським окружним адміністративним судом № 260/62/26 від 25.02.2026 року складається з пені нарахованої за порушення граничних термінів сплати в розмірі 45 773,65 грн та штрафних санкцій в розмірі 28 954,31 гривень.
4. ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО ОБҐРУНТОВАНОСТІ ПІДСТАВ ЗВЕРНЕННЯ ПРОКУРОРА З ПОЗОВОМ
4.1. Згідно з абз. 1-2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
4.2. Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
4.3. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Аналогічна правова позиція про застосування вказаних норм права викладена в постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 22.10.2019 у справі № 914/648/17, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.
4.4. Частиною 3 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно з положеннями ч. 1 вказаної статті органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.
4.5. Виходячи із наведених норм законодавства, «державним» (суспільним, публічним) інтересом для звернення прокурора до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - припинення істотного порушенням орендарем договору, шляхом його розірвання, оскільки орендодавець позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору, зокрема, своєчасного та в повному обсязі надходження платежів з орендної плати за землю до місцевого бюджету.
4.6. До позовної заяви долучено листування прокуратури з позивачем. Так, Золочівська окружна прокуратура звернулась до позивача із запитом від 19.01.2026 та 19.02.2026 про надання інформації про те, чи наявна у відповідача 1 заборгованість з орендної плати за землю, у якому розмірі та за який період, тощо.
4.7. У відповідь позивач надіслав розрахунок заборгованості відповідача з орендної плати за три земельні ділянки, стягнення боргу за користування однією з яких є предметом спору у справі. 
4.8. У подальшому 05.03.2026 Золочівська окружна прокуратура зверталась із запитом до позивача про надання детального розрахунку заборгованості по кожному договору оренди землі за кожен місяць оренди із урахуванням того, що пеня та штрафні санкції вже охоплені позовною діяльністю Головного управління Державної податкової служби у Львівській області; інформації про те, чи надавалась міською радою згода на передачу орендованої земельної ділянки в суборенду; інформації про вжиті заходи щодо стягнення боргу з орендної плати та розірвання договорів.
4.9. У відповідь на запит прокуратури міська рада повідомила, що станом на 01.03.2026 сума заборгованості відповідача за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4621881500:08:000:0151 становить 42 533, 45 грн; рішення про надання дозволу на передачу орендованої ділянки в суборенду не приймалось.
4.10. На запит прокуратури Головне управління Державної податкової служби у Львівській області листом від 25.02.2026 повідомило, що станом на 01.01.2026 податковий борг з орендної плати становить 265 292, 12 грн.
4.11. Доказів заперечень міської ради стосовно здійснення представництва прокурором її інтересів та звернення з позовом до суду, як і доказів висловлення наміру самостійного захисту прав орендодавця, відсутні.
4.12. Листом від 20.03.2026 Золочівська окружна прокуратура повідомила Золочівську міську раду про звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо», до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс - Захід» про стягнення заборгованості по орендній платі, про розірвання договору оренди землі та про повернення земельної ділянки, площею 14,4486 га в комунальну власність.
4.13. Суд погоджується, що в спірній ситуації прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який водночас і є стороною оскаржуваного договору, і який не здійснює належного захисту прав власника земельної ділянки. Тому керівник Золочівської окружної прокуратури обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку в інтересах держави в особі позивача Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області.
5. ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО СУТІ СПОРУ
5.1. Дослідивши надані суду докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення у зв`язку з таким.
5.2. Відповідно до підстав позову орендар порушує свої обов`язки стосовно сплати орендної плати за землю, якою користується на підставі договору оренди землі від 13.08.2015, що призводить до невиконання дохідної частини бюджету територіальної громади, а також порушив умови договору та закону, передавши земельну ділянку в суборенду без згоди власника, що є підставами для розірвання договору оренди і повернення земельної ділянки в комунальну власність. 
5.3. Щодо вимоги про стягнення боргу суд зазначає таке.
5.4. Розмір плати за користування земельною ділянкою визначено у п. 4.1 договору оренди у розмірі річної орендної плати 10 008, 83 грн (сто тисяч вісім гривень 83 коп.). Суд також бере до уваги розмір нарахованої орендної оплати щомісяця, вказаний в розрахунку заборгованості, та доходить висновку, що розмір річної орендної плати не міг бути встановлений в розмірі 100 008,83 грн. 
5.5. У п. 4.2 договору оренди сторони визначили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється щорічно з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами.
5.6. Відповідно до наданих Золочівською міською радою Золочівського району Львівської області відомостей станом на 01.03.2026 заборгованість з орендної плати Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» за період з січня 2022 року по квітень 2026 року за договором від 13.08.2015 становить 42 533, 45 грн. Так, доказів здійснення таких оплат у справі немає, однак така обставина не є спірною, визнається та враховується позивачем при визначенні розміру заборгованості, а суд не має підстав виходити за межі заявлених позовних вимог і визначати суму боргу більшу, ніж визначено позивачем. 
5.7. Відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
5.8. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
5.9. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
5.10. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
5.11. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.
5.12. Відповідно до відомостей з офіційного вебсайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2025-rik/ за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2025 рік становить 108,0 %.
5.13. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2025 рік становить 1,08 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).
5.14. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: […] 2022 рік – 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь), 2023 рік – 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь), 2024 рік – 1,12 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).
5.15. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік становить 1,12 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).
5.16. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки у 2026 році (за 2025 рік) становить 1,08. 
5.17. Досліджуючи розрахунок заборгованості, суд зазначає, що з січня 2022 року до січня 2024 року щомісячна орендна плата становила 1 000,88 грн, 1 000,83 грн, 1 000,82 грн, 1 000,89 грн. Із лютого 2024 року, застосувавши коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік в розмірі 1,051, помісячна орендна плата становила 1 051,87 грн до січня 2025 року. На наступний рік: лютий 2025 – лютий 2026 позивач застосував коефіцієнт за 2024 рік у розмірі 1,12, внаслідок чого орендна плата за такий період становила 1 178,09 грн. Застосувавши коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки у 2026 році (за 2025 рік) у розмірі 1,08, за лютий 2026 року орендна плата становила 1 272,35 грн.
5.18. Вказані нарахування правильно та обґрунтовано вказані в розрахунку, долученому до позовної заяви, і за період січень 2022 року – лютий 2026 року обґрунтовано нараховано 53 053,18 грн орендної плати. 
5.19. Відповідно до п. 4.3, п. 4.4 договору орендна плата сплачується орендарем щомісяця упродовж календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Суд зауважує, що в договорі не вказано конкретної кількості днів, однак прокурор у судовому засіданні 24.06.2026 надав пояснення, що така умова розуміється, а строк починається, з дня за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. 
5.20. Також в розрахунку відображено чотири оплати, здійснені в січні і лютому 2022 року, в грудні 2022 року та в серпні 2023 року, в загальному розмірі 10 519,73 грн. 
5.21. Відповідач 1 не заперечив вказаних підстав позову та обставин справи, не подав інших, крім описаних, доказів оплат. Тому заборгованість станом на березень 2026 ним не спростована і становить 42 533,45 грн (53 053,18 - 10 519,73 грн). 
5.22. Сума, заявлена до стягнення, нарахована відповідачу 1 включно до лютого 2026 року. Позовна зава подана 30.03.2026, тобто в місяці, наступному за тим, який включено в період заборгованості, що не суперечить умовам договору. 
5.23. Щодо рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 у справі № 260/62/26 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» до бюджету 74 727,96 грн податкових зобов`язань, то Головне управління Державної податкової служби у Львівській області повідомило прокурату, що така сума боргу складалась із пені, нарахованої за порушення граничних термінів сплати в розмірі 45 773,65 грн, та штрафних санкцій в розмірі 28 954,31 грн.
5.24. Щодо вимоги про розірвання договору оренди суд зазначає таке. 
5.25. Відповідно до п. 12.3 договору оренди його дія припиняється шляхом розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором; внаслідок випадкового знищення. Пошкодження орендованої земельної ділянки, яка істотно перешкоджає її використанню, несплати, несвоєчасної або неповної сплати орендної плати, а також з інших підстав, визначених чинним законодавством України.
5.26. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. 
5.27. Так, одним із обов`язків орендаря, визначених ст. 25 згаданого закону, є своєчасна та в повному обсязі сплата орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт; виконання встановлених щодо об`єкта оренди обмежень (обтяжень) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.
5.28. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
5.29. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 вказала, що для того, щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.
5.30. Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, від 01.04.2020 у справі № 277/1186/18-ц, від 29.07.2020 у справі № 277/526/18, від 20.08.2020 у справі № 616/292/17, від 08.05.2024 у справі № 629/2698/23; від 24.11.2021 у справі № 922/367/21, від 04.07.2023 у справі № 906/649/22, від 20.02.2024 у справі № 917/586/23, від 02.04.2024 у справі № 922/1165/23 та інші).
5.31. Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.
5.32. Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.
5.33. Підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма в такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України немає потреби. Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. 
5.34. Відповідно до встановлених, не спростованих і не заперечуваних відповідачами обставин, упродовж 2022 – 2026 років за оренду землі відповідач 1 здійснив лише чотири платежі на загальну суму 10 519,73 грн. Тому систематична, несвоєчасна і з вересня 2023 року повна несплата орендної плати є доведеною, що у свою чергу свідчить про порушення обов`язків орендаря, визначених і договором, і законом. 
5.35. Враховуючи зазначене, встановивши порушення вказаної ст. 141 Земельного кодексу України, застосовуючи позицію Великою Палати Верховного Суду, суд доходить висновку, що орендодавець, в інтересах та в особі якого звернувся прокурор, має право на розірвання договору в судовому порядку без доведення істотного порушення умов договору. Водночас у спірній ситуації істотність порушення умов договору є також очевидно, адже порушення порядку сплати орендної плати у спосіб її безперервного невнесення з вересня 203 року по лютий 2026 року порушує мету договору, на яку розраховував орендодавець.
5.36. Крім цього, прокурор стверджує про порушення обов`язку по порядку передачі ділянки в суборенду. 
5.37. Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.
5.38. Договором оренди (п. 9.3.4) надано орендарю право за згодою орендодавця передавати орендовану земельну ділянку або її частину іншій особі у суборенду за умови забезпечення використання її за цільовим призначенням та умовам договору.
5.39. Як встановлено вище, орендар 25.04.2022 уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс - Захід» (суборендар згідно з договором) договір суборенди землі. Так, у справі відсутній акт передачі ділянки на виконання цього договору, однак відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.05.2022 здійснено державну реєстрацію права суборенди земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс - Захід».
5.40. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про суборенду, сервітут, які поширюються на частини земельних ділянок, вносяться до Державного земельного кадастру до здійснення державної реєстрації цих прав. Відомості про суборенду, сервітут, які поширюються на частини земельних ділянок, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникає право суборенди, сервітуту, або уповноважених ними осіб. 
5.41. Суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
5.42. Стаття 79 Господарського процесуального кодексу України запровадила такий стандарт доказування як «вірогідність доказів». Зазначеній стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
5.43. Надавши правову оцінку доказам і правовим позиціям сторін, суд зазначає, що незважаючи на відсутність акта приймання – передавання ділянки в суборенду та враховуючи відсутність заперечень відповідачів щодо укладення договору суборенди, більш вірогідним є те, що відповідач 1 передав ділянку в суборенду відповідачу 2. Водночас такий факт не звільняв відповідача 1 від обов`язку здійснювати орендні платежі в порядку та на умовах, визначених договором з позивачем, що узгоджується із умовами договору (п. 4.6 договору оренди).
5.44. Як вказано вище, однією з підстав для припинення договору згідно з п. 12.3 договору оренди є його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
5.45. Суд зауважує, що праву орендаря про передачу ділянки в суборенди передував його обов`язок – отримати згоду орендодавця на укладення договору суборенди. Однак, у справі відсутні звернення відповідача 1 до позивача для отримання згоди на укладення договору суборенди, тобто відповідач 1, реалізуючи своє право як орендаря на передачу ділянки в суборенду, не дотримався умови про таку передачу: ст. 8 Закону України «Про оренду землі» і п. 9.3.4 договору оренди. Така поведінка відповідача 1 є невиконання договірного обов`язку та свідчить про неправомірну поведінку орендаря, що також є підставою для припинення договірних відносин. 
5.46. Відповідач 2, подавши відзив, жодним чином не спростовує встановлених судом обставин справи, відсутності доказів звернення орендаря до орендодавця для отримання згоди на передачу ділянки в суборенду, як і відсутності самої згоди. Тому висновків суду відповідач 2 також не спростував. 
5.47. Інші пояснення відповідача 2 про те, що об`єкт оренди не вибув із власності держави, що заборгованість не є значною, а орендні відносини є стабільними і жодних негативних наслідків для міської ради не мають, не підтверджені жодними доказами, не відповідають суті допущених орендарем порушень та не спростовують підстав позову.
5.48. Резюмуючи, суд зазначає про обгрунтованість позовної вимоги про розірвання договору оренди землі від 13.08.2015 щодо земельної ділянки, площею 14,4486 га, кадастровий номер 4621881500:08:000:0151.
5.49. Щодо вимоги про повернення земельної ділянки у комунальну власність суд зазначає таке.
5.50. На час укладення договору оренди землі – 13.08.2015 земельна ділянка належала до державної форми власності, однак відповідно до встановлених обставин справи 22.12.2020 право власності зареєстроване за позивачем у цій справі - Золочівською міською радою Золочівського району Львівської області.
5.51. Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
5.52. Вказане свідчить про належність на цей час земельної ділянки до комунальної форми власності. Така обставина не є спірною у цій справі, право власності позивача та його статус власника земельної ділянки відповідачами не заперечуються.
5.53. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» визначено наслідки припинення або розірвання договору оренди землі. Так, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.
5.54. Аналогічний обов`язок по поверненню орендованого майна визначений і договором оренди землі: відповідно до п. 7.1 договору оренди після припинення дії договору орендар протягом п`яти робочих днів повертає орендодавцю земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її у оренду.
5.55. Суд заважує, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. 
5.56. Враховуючи встановлені вище підстави для розірвання договору оренди землі, перебування земельної ділянки в користуванні відповідача 2 на підставі договору суборенди, чого не заперечив відповідач 2, суд зазначає про припинення суборенди. Як наслідок, користування ділянкою суборендарем стає безпідставним. Відповідно, у користувача настає обов`язок повернути земельну ділянку власнику – Золочівській міській раді Львівської області. Тому з метою повного та ефективного захисту прав орендодавця похідна від другої позовна вимога також підлягає задоволенню. 
6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
6.1. Суд зазначає, що позовна вимога про стягнення заборгованості і про розірвання договору заявлена до відповідача 1 як орендаря, а вимога про повернення земельної ділянки – до відповідача 2. 
6.2. При зверненні з позовом Львівська обласна прокуратура сплатила 7 987,20 грн судового збору (сума визначена із застосуванням коефіцієнта 0,8, визначеного ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
6.3. За наслідками задоволення двох вимог немайнового характеру і однієї вимоги майнового характеру сплачений прокуратурою судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачами, пропорційно до задоволених до кожного з них вимог. Так, відповідач 1 повинен відшкодувати судовий збір за майнову і немайнову вимоги в загальному розмірі 5 324,80 грн, а відповідач 2 – за одну немайнову вимогу в розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

вирішив:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» (90365, Закарпатська область, Виноградівський район, село Ботар, вулиця Петефі, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 39492777) на користь Золочівської міської ради Львівської області (80700, Львівська область, м. Золочів, вул. Шашкевича, 22, ідентифікаційний код юридичної особи 04055908) 42 533,45 грн орендної плати. 
3. Розірвати договір оренди землі від 13.08.2015 щодо земельної ділянки, площею 14,4486 га, кадастровий номер 4621881500:08:000:0151 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 670028146218), укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, проспект В.Чорновола,4, ідентифікаційний код юридичної особи 39769942), правонаступником якого є Золочівська міська рада Львівської області, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» (90365, Закарпатська область, Виноградівський район, село Ботар, вулиця Петефі, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 39492777). 
4. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Акріс-Захід» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, 106-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 43706726) повернути Золочівській міській раді Львівської області (80700, Львівська область, м. Золочів, вул. Шашкевича, 22, ідентифікаційний код юридичної особи 04055908) земельну ділянку кадастровий номер 4621881500:08:000:0151 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 670028146218) площею 14,4486 га, яка знаходиться на території Золочівської територіальної громади/міської ради Львівської області.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса Біо» (90365, Закарпатська область, Виноградівський район, село Ботар, вулиця Петефі, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 39492777) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19, ідентифікаційний код юридичної особи 02910031) 5 324,80 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Захід» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, 106-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 43706726) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19, ідентифікаційний код юридичної особи 02910031) 2 662,40 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 03.07.2026.

Суддя Матвіїв Р.І.