ЄУН 211/5336/25
Номер провадження 2/211/350/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 травня 2026 року  Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 
за головуванням судді Гонтар А.Л.
з участю секретаря судового засідання Костяк Д.Л.
представника відповідача Ніколенка М.Є.

розглянувши у судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:

представник позивача звернувся 15 травня 2025 року до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищезазначеним позовом, посилаючись на ту обставину, що 05.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №42753492 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідачу надано кредитні кошти шляхом переказу на платіжну картку.
23.09.2024 року між первісним кредитором та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу №23/09/2024, відповідно до умов якого до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №42753492, який укладено з ОСОБА_1 . У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 становить 157940,64 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.
На підставі ухвали від 22 травня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
10 листопада 2025 року представник позивача надав суду клопотання про витребування доказів.
На підставі ухвали суду були витребуванні докази по справі.
25 грудня 2025 року до суду надійшли докази за ухвалою суду.
25 лютого 2026 року до суду представник відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив таке. 05.01.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура України» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4273820 про надання кредиту від 05.01.2024 року. Пунктом 1.4.1 Договору зазначено, що за користуванням кредитом Відповідач сплачує Товариству 912,50 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) в день. Тип процентної ставки фіксована. 06.01.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до Договору № 4273820 про надання кредиту від 05.01.2024 року, за умовами якого, остання отримала ще кредитні кошти в сумі 7 000, 00 грн. на строк 360 днів. Позивач жодним належним чином не повідомляв ОСОБА_1 про те, що позивач являється новим кредитором у кредитних відносинах з ним та про вимогу сплати заборгованості за оферту на укладання угоди про надання кредиту № 4273820 від 05.01.2024 р. Згідно з наданим Позивачем розрахунком, заборгованість Відповідача за вказаним Договором станом на день подання позовної заяви становить 157940,64 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту – 17 999, 00 грн., заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ «Лінеура Україна» за період з 05.01.2024 року по 23.09.2024 року – 96 293,58 грн., заборгованості за відсотками нарахованими фактором ТОВ «Українські Фінансові Операції» за період з 24.09.2024 року по 29.12.2024 року – 43 648, 06 грн.
Проти стягнення суми заборгованості по несплаченим відсотків за користування кредитом (139 941, 64 грн.) в розмірі 139 941, 64 грн. заперечують частково та повідомляють таке.
Відповідач, як пересічний споживач не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «Лінеура Україна», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому укладення Відповідачем договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Отже, потрібно враховувати, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 139 941, 50 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 17 999,00 грн за договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів уразі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, можливо прийти до висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором з врахуванням отриманих відповідачем кредитних коштів до 17 999, 00 грн.
Розрахунок заборгованість має складати 35998,00 грн. (заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками), але ніяк не 157 940, 64 грн.
Отже, сума заборгованості має бути: за Кредитним договором № 4273820 від 05.01.2024 р. в розмірі 35 998, 00 грн., з яких:
17999, 00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
17999, 00 грн. – сума заборгованості за нарахованими відсотками.
27 лютого 2026 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги повністю з підстав зазначений у позовній заяві.
У судове засідання представнк позивача не з`явився, надав суду заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутність.
Представник відповідача з`явився у судове засідання, просив частково задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у відзові на позовну заяву.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином.
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідив матеріали справи та висновує таке.
З матеріалів справи вбачається, що 05 січня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір №4273820 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 11000,00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсал банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування.
Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором «CREDIT7» направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер, який зазначений у Кредитному договорі відповідачем.
Кредитний договір був підписаний 24.09.2024 року 11:03 год електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором "CREDIT7" в особистому кабінеті, кредитні кошти у сумі 18000,00 грн. переказані на карту позичальника № НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсал банк» .
Доказів на спростування факту укладення зазначеного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано.
Положеннями частини 1статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно з частиною першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 зазначеного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12статті 11 Закону №675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення статті 12 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Суд встановив факт укладення кредитного договору та отримання коштів відповідачем на умовах, узгоджених сторонами договору.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №42753492 від 05.01.2024 року виникла заборгованість в розмірі 157940,64 грн, з яких: 17999 грн - заборгованість по кредиту, 96293,58 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 43648,06 грн - заборгованість за 97 календарних днів,що підтверджується розрахунком заборгованості.
Суд, не може погодитися із доводами представника відповідача, про те, що треба зменьшити суму заборгованості.
Відповідно до умов договору № 4273820 відповідач отримала кредит в сумі 18000 грн і це доведено на підставі матеріалів справи та проте цього не заперечує відповідач.
Згідно із п.1.3 договору строк кредитування 360 днів - з 05.01.2024 року по 29.12.2024 року.
У паспорті споживчого кредиту зазначено що стандартна процентна ставка становить 912,50% річних (або 2,50% в день).
Із зазначеними умовами кредиту відповідач погодилась, про що свідчить її електроний підпис.
Із розрахунку заборгованості за договором станом на 23.09.2024 року вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 17999 грн, період на який нараховуються відсотки з 05.01.2024 року по 29.12.2024 року, тобто в межах строку кредитування.
Отже сума відсотків становить 161991 грн (17999 грн х 2.50%/100х360 днів). Відповідач заплатила 6511 грн, тому сума заборгованості за відсотками становить 155480 грн. Але оскільки відповідач просить стягнути 139941,64 грн, то саме цю суму і треба стягнути.
Згідно із частиною 1 статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по сутіце договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У частині першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
23.09.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено Договір факторингу №23/09/2024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №4273820 від 05.01.2024 року перейшло до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ».
Відповідно до Витягу з реєстру боржників ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 114292,58 грн.
Позивач зазначає, що всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунок позивача.
Статтями 514, 16 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Як передбачено у ч. 1 ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно з правової позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Отже, судом вставлено, що боржник належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконав, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором №4273820 від 05.01.2024 , право вимоги за яким, на підставі Договору факторингу №2309/2024 від 23.09.2024 , перейшло до позивача. Загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за зазначеним кредитним договором становить 157940,64 грн.
Сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка дають суду підстави для задоволення заявлених позивачем вимог в повному обсязі.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з огляду на положеня ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.
Щодо вимоги про стягнення правової допомоги.
Відповідно до частини 1статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістомстатті 137 ЦПКнесуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. підтверджуються: договором про надання юридичних послуг; актом приймання-передачі наданих послуг; детальним описом робіт (наданих послуг), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Дідуха Є.О.
Представник відповідача заявив клопотання про зменьшення розміру виплат на правову допомогу.
Суд, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню частково, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, яка не становить великої складності, представник позивача не брав участі в судових засіданнях, при цьому треба дотриматися критерії розумності їх вартості.
Керуючись ст. ст.10,12,76-81,89,141,247,263-265,280-284,288 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В :

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд.27, прим. 2, код ЄДРПОУ 40966896) заборгованість за договором №4273820 від 05 січня 2024 року у розмірі 157940 (сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот сорок) грн 64 коп; витрати на правову допомогу в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн; судові витрати в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Повний текст рішення 05 травня 2026 року.

Суддя         А.Л.Гонтар