Справа № 161/21278/25 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/573/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Черняк О. В.,
з участю:
представника позивача – Шевчук Д. О.,
представника відповідача – Мельник В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що 14 серпня 2017 року приватним нотаріусом Бондар І. М. (реєстровий № 7888) вчинено виконавчий напис про стягнення з нього в користь АТ КБ «ПриватБанк» 2 952 999,96 грн заборгованості за кредитним договором № 212/с від 24 квітня 2007 року. Про вчинення виконавчого напису він дізнався лише у 2024 році.
Позивач вважає вчинений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною.
Сума заборгованості за кредитним договором, яка запропонована до стягнення виконавчим написом нотаріуса, була стягнута з нього на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 14 листопада 2008 року у справі № 2-5583/08. Одночасна наявність судового рішення та виконавчого напису за один і той самий період призводить до подвійного стягнення. Крім того, нотаріусу не було надано доказів отримання боржником вимоги про погашення боргу, що є порушенням процедури.
Покликаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2026 року у цій справі позов ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. 14 серпня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 7888, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі у гривневому еквіваленті 2 952 999,96 грн.
Стягнуто з відповідача в користь позивача судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог закону, а тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила скаргу задовольнити, представник позивача апеляційну скаргу заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
За матеріалами справи судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2008 року у справі № 2-5583/08, що набрало законної сили, ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у розмірі 141 954,78 грн (а. с. 20, 21).
На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП № 76938655.
Окрім того судом встановлено, що 14 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7888, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 кошти в користь ПАТ КБ «Приватбанк» у загальному розмірі 112 148 доларів США 08 центів, витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису – 3 000 грн, всього в гривневому еквіваленті – 2 952 999,96 грн. Строк, за який проводиться стягнення, - десять років одинадцять місяців, а саме з 24 квітня 2007 року по 24 травня 2017 року (а. с. 13).
Виконавчий напис банком було пред?явлено до примусового виконання Відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Постановою державного виконавця від 06 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55048733 (а. с. 14).
Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. керувалася статтями 87-89 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
У пункті 2 вказаного Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15).
Відповідно до розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції, чинній до 21 лютого 2017 року), для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.
Отож, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.
Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а тому і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.
Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 зробила правовий висновок про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц зазначено, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.
Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат».
Натомість відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду докази на підтвердження того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості боржника ОСОБА_1 за кредитним договором. Крім того, відсутні відомості, що сума заборгованості за кредитом утворилась у період, зазначений у виконавчому написі.
Крім того, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. При зверненні до суду з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України.
З урахуванням зазначених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість боржника ОСОБА_1 за кредитним договором на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису не є безспірною.
Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.
Також матеріали справи не містять доказів того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості за кредитним договором позивача перед відповідачем, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. 
Вказаний у виконавчому написі розрахунок заборгованості за кредитом є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності заборгованості боржника ОСОБА_1 перед стягувачем АТ КБ «ПриватБанк».
За таких обстави суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у безспірності розміру заборгованості боржника перед стягувачем, чим не виконав вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат», пункт 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності.
Виконавчий напис вчинено 14 серпня 2017 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 16 жовтня 2025 року.
Частина 1 статті 257 ЦК України передбачає загальну позовну давність тривалістю три роки.
За положеннями частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки карантин тривав в Україні з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, тож строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того згідно з пунктом 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2024 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України. Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року по даний час в Україні безперервно діє воєнний стан.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді