ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/6002/25
провадження № 2-др/753/133/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткове)

22 червня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі
головуючої судді      Шаповалової К.В.
за участі: секретаря судового засідання   Давидюк В.О.
представника відповідача    оврашко Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про усунення перешкод у користуванні квартирою та зустрічною позовною заявою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
В С Т А Н О В И В:
17 листопада 2025 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі № 753/6002/25 за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про усунення перешкод у користуванні квартирою та зустрічною позовною заявою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. 
Вказаним рішенням було відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про усунення перешкод у користуванні квартирою та задоволено зустрічні позовні вимоги: визнано ОСОБА_2 , 2011 року народження, таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух).
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року направлено справу до Дарницького районного суду міста Києва для ухвалення додаткового рішення за позовними вимогами ОСОБА_1 .
Зокрема суд апеляційної інстанції зазначив, що звертаючись з новою редакцією позову /т. 1 а.с. 46-53/ ОСОБА_1 діє у своїх інтересах та у інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 в обґрунтування позову, позивачка посилається на ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» про те, що діти, члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, якщо вони постійно проживають; ст. 405 ЦК України про те, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону; ст. 64 ЖК України про те, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, які випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача, належать дружина наймача, їх діти; ст. 156 ЖК України про те, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; ст. 125 ЖК УРСР у якій наведено перелік осіб, яких не можна виселити із службового житлового приміщення без наданні іншого житла. Зокрема не можна виселити одиноку особу з неповнолітніми дітьми, якою є позивачка. Вказує, що оскільки позивачка вселилася до спірного жилого приміщення з підстав, передбачених законодавством, її виселення разом з неповнолітньою дитиною буде мати характер неправомірного втручання у право на житло, тому необхідно застосування положень статті 8 Конвенції. Вимоги позову заявляє зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух) (19477064) не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .
Однак заявленим вимогам ОСОБА_1 суд першої інстанції не надавав жодної оцінки, з судового рішення - назви позову та мотивування вбачається, що судом першої інстанції розглянуті вимоги лише щодо ОСОБА_2 .
Отже, поза увагою суду першої інстанції залишились вимоги ОСОБА_1 заявлені у власних інтересах.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 4 червня 2026 року матеріли цивільної справи від суду апеляційної інстанції були передані судді Шаповаловій К.В.
Судове засідання у справі було призначено на 17 червня 2026 року.
5 червня 2026 року від представника позивача адвоката Маринушкіна А.Г. надійшло клопотання про долучення доказів у справі та про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки, на задоволенні позовних вимог вони наполягали.
У судове засідання 17 червня 2026 року з`явилась представник відповідача ОСОБА_4 , яка заперечувала проти долучення до матеріалів справи доказів, вказала, що вони датовані після ухвалення рішення суду від 17 листопада 2025 року, а отже не існували на час ухвалення судом основного рішення, тому не можуть братись до уваги судом при ухвалення додаткового рішення.
Суд, заслухавши думку представника відповідача, оглянувши докази, які представник позивача просив суд долучити до матеріалів справи, ухвалив у задоволенні клопотання представника позивача про долучення доказів відмовити, оскільки такі створені після ухвалення основного рішення у справі та на час розгляду спору не існували, відповідно не були долучені представником позивача/позивачкою, та не були предметом дослідження суду на відповідній стадії розгляду справи.
У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо усунення перешкод в користуванні квартирою їй, оскільки вказали, що позивачка не була членом родини орендаря на момент його смерті, вони розлучились у 2023 році, позивачка переїхала проживати з дитиною до іншого місця проживання. Вона не зверталась до відповідача із заява про укладення з нею договору найму спірної квартири. Зауважила, що нормами ЦК України передбачено переважне право на укладання договору найму саме членам родини наймача, які постійно з ним проживали, позивачка такого статусу не мала. Вказала, що після ухвалення рішення у цій справі позивачка знялась з місця реєстрації, де була зареєстрована більше 30 років та вважає, що наразі це є підставою для вселення її до спірної квартири. Просили суд відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд доходить до наступного висновку.
Звертаючись із позовом до суду ОСОБА_1 вказала, що її чоловік та батько її сина, ОСОБА_2 , будучи працівником Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух), отримав для проживання службову квартиру за адресою АДРЕСА_1 , в якій постійно проживав з родиною з 2001 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Квартира була надана ОСОБА_2 відповідно до його заяви, за клопотанням профспілкового комітету (протокол № 81 від 23.08.2001 року), наказом генерального директора Украероруху від 28.08.2001 № 175. В подальшому, на виконання наказу № 175, було укладено договір найму житла, у якому були визначені певні права та обов`язки сторін. Квартира була надана у безстрокове користування. Пунктом 2.2.1. наймачу надано право вселяти в займане житло інших осіб. Таким чином, син ОСОБА_2 - ОСОБА_2 , після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований у помешканні у повній відповідності до чинного законодавства України. Незважаючи на той факт, що ОСОБА_2 , був звільнений з підприємства 05 червня 2019 року у зв`язку із скороченням штату (наказ № 580/о від 05.06.2019) та мав стаж роботи 25 років 7 місяців 21 день (тобто пропрацював на підприємстві більше 10 років) був ветераном підприємства, отримав після звільнення вимогу про виселення із спірної квартири. Після смерті ОСОБА_2 відповідач змінив замок та створив перешкоди у користуванні квартирою позивачці, в тому числі малолітній дитині. Позивач з сином вимушені проживати в іншому місці, наймаючи житло та сплачуючи орендну плату. Таким чином, позивач вважає дії відповідача неправомірними та протизаконними, а тому просить суд зобов`язати ДП "Украерорух" не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .
Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 9 травня 2023 року було розірвано (а.с. 98-99).
Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2011 року народження (а.с. 90).
Неповнолітній ОСОБА_2 , 2011 року народження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 2001 року квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ДП обслуговування повітряного руху України (далі - ДП Украерорух) (а.с 83-85).
28 серпня 2001 року між ДП Украерорух (наймодавець) та ОСОБА_2 (наймач) було укладено договір найму житла - квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86-89).
Відповідно до пункту 1.1. договору наймодавець передає наймачу та членам його сім`ї - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у безстрокове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 2.2.1 договору передбачено, що наймач має право вселяти відповідно до законодавства в займане ним житло інших осіб. 
Відповідно до пункту 2.2.5 договору наймач має право на збереження житлового приміщення у разі тимчасової відсутності його та членів його родини на підставах та в межах строків, передбачених законодавством. 
ОСОБА_2 , 1964 року народження працював на підприємстві ДП обслуговування повітряного простору України до 3 червня 2024 року, оскільки на підставі наказу від 3 червня 2024 року № 321/0 був звільнений з підприємства у зв`язку із скороченням штату.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 1964 року народження помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 92).
Стосовно вимоги про те, що відповідач чинити перешкоди у користуванні майном за адресою: АДРЕСА_1 саме позивачці ОСОБА_1 суд зазначає наступне. 
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК УРСР).
Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Як було встановлено судом, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 9 травня 2023 року було розірвано. Після розірвання шлюбу, як про це було зазначено представником позивача у судових засіданнях, ОСОБА_1 у добровільному порядку залишила колишнє місце проживання: АДРЕСА_1 та разом з сином виїхали до іншого місця проживання. Зареєстрована позивачка була з 1992 року за адресою: АДРЕСА_3 , де за словами представника позивача, вона й проживала на час смерті ОСОБА_2 із спільним сином. 
Отже, судом встановлено, що позивачка після того як перестала бути членом сім`ї наймача, перестала постійно проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1 та переїхала в інше місце проживання. Речей позивачки у спірній квартирі також не було, що не заперечувалось представником позивача та позивачкою у судових засіданнях, доказів протилежного суду надано не було. 
Представником позивача під час розгляду справи не доводились та не встановлювались обставини примусового виселення позивачки з вказаної квартири чи наявність між нею та колишнім чоловіком спору щодо порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що позивачка за життя колишнього чоловіка ОСОБА_2 не ставила питання про повернення до проживання у вказаній квартирі, не зверталась із такими вимогами, в тому числі до суду. 
Також судом встановлено, що позивачка не зверталась до відповідача із заява про укладання з нею окремого договору найму квартири після смерті ОСОБА_2 , не зверталась до них з заява про надання можливості користуванні квартирою після смерті колишнього чоловіка, а подала позов про усунення перешкод у користуванні квартирою лише після проведення спільної зустрічі із представника відповідача за їх запрошенням 25 березня 2025 року та поставлення відповідачем на вирішення питання щодо, зокрема зняття з реєстрації за вказаною адресою сина позивачки ОСОБА_2 , 2011 року народження. 
Стосовно посилання позивачки на те, що не може бути виселено одиноку матір з неповнолітньої дитиною з квартири, оскільки це буде мати характер неправомірного втручання у право на житло, суд зазначає, що під час розгляду справи не вирішувалось питання та позивачем за зустрічним позовом не ставилась вимога про виселення позивачки з квартири, оскільки така залишили її в добровільному порядку за майже 3 роки до смерті ОСОБА_2 , після розлучення та з того часу жодного дня у квартирі з колишнім чоловіком не проживала (протилежного суду доведено належними доказами не було).
Отже, після розірвання шлюбу, позивачка втратила статус члена сім`ї наймача, у добровільному порядку залишила колишнє місце проживання, до смерті позивача не ставила питання про поновлення її права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та під час розгляду справи не довела суду належним, достатніми та достовірними доказами наявності у неї правових підстав на користування квартирою, що перебуває у власності відповідача, а тому підстави для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні вказаною квартирою - відсутні. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 270, 273, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 , поданої в своїх інтересах до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про усунення перешкод у користуванні квартирою - відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Шаповалова