ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
05 травня 2026 року 	Справа № 280/1264/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛПКН АЛКО 2023» (69060, м. Запоріжжя, вул. Молочна, буд. 71, код ЄДРІІОУ 45052623)
до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ 44118663)
про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:
13.02.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛПКН АЛКО 2023» (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить: 
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 16.10.2025 №00178080708, від 16.10.2025 №00178070708.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на порушення встановленої процедури призначення та проведення фактичної перевірки, які обумовлюють неправомірність її результатів. Вказує, що буквальний зміст наведених мотивів та висновків в наказі на перевірку не дає чіткого розуміння обставин, що саме стало правовою та фактичною підставами для проведення перевірки ТОВ “ЛПНК АЛКО 2023”. Очевидно, що за наведених обставин у платника не може бути наявним відчуття правової визначеності при здійсненні податковим органом контролю відносно нього. Покликається на те, що зі змісту листа ДПС України № 19993/7/99-00-07-03-02-07 від 14.08.2025 року йдеться про необхідність проведення додаткового аналізу та за наявності підстав проведення фактичної перевірки відповідно до вимог пункту 80.2 статті 80 ПК України. Вважає, що вказаний лист, з огляду на його зміст сам собою не містив інформацію, що могла бути фактичною підставою для призначення перевірки Позивача на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. ДПС зобов`язувало свої територіальні управління провести “детальний аналіз інформації, самостійно провести додаткових та ретельний аналіз діяльності позивача” та провести фактичні перевірки в разі необхідності, але лише в разі наявності підстав, передбачених статтею 80 ПК України. Також вказує, що зазначення в наказі про проведення фактичної перевірки від 18.08.2025 року періоду діяльності, що перевіряється “відповідно до ст.. 102 ПК України” носить характер документальної перевірки, підстави, порядок призначення та проведення якої врегульовані іншими нормами ПК України, а саме статтями 77-79 означеного Кодексу. Також вказує, що визначений у наказі № 1326-п від 18.08.2025 року предмет (мета) проведення фактичної перевірки не відповідає зазначеним у ньому підставам, що прямо суперечить вимогам ст. 80 ПК України. Вказує, що ТОВ “ЛКПН АЛКО 2023” не відмовлялося надати необхідні документи для проведення перевірки та жодним чином не ухилялося від їх надання, проведенню перевірки не перешкоджало, а навпаки створило для цього всі необхідні умови. Покликається на те, що профільний закон лише надав право вимагати від платника податків проведення інвентаризації, зняття задишків, а не проводити їх.. Вказує також, що ГУ ДПС в Кіровоградській області не взято до уваги наступні важливі обставини: всі господарські операції по реалізації товарів були у повному обсязі проведені через РРО/ПРРО, а також належним чином відображені у податкових деклараціях - отже, податковий орган мав усю необхідну інформацію щодо цих операцій; ТОВ “ЛПКН АЛКО 2023” були сплачені всі податки з реалізованих товарів (податок на прибуток, ПДВ, акцизний податок). Таким чином, жодних негативних наслідків для державного бюджету в даному випадку завдано не було. Також покликається на відсутність вини ТОВ “ЛПНК АЛКО 2023” у вчиненні правопорушення законодавства, яке інкримінується відповідно до акту перевірки. Просить позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача скористався правом на подання відзиву, проти задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що вказані у наказі №1328-п від 18.08.2025 підстави проведення фактичної перевірки підтверджені належними та допустимими доказами. Наголошує, що саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Зазначає, що, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Вказує, що враховуючи той факт, що документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) на початок проведення перевірки платником/його уповноваженим представником/особою, яка фактично проводить розрахункові операції не були надані, про що перевіряючими складено відповідний акт ненадання документів (їх засвідчених копій), позивач порушив п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України. Вказує, що правомірність податкових повідомлень-рішень в повній мірі підтверджена фактичними обставинами та документальними доказами у відповідності до норм чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову..
Ухвалою суду від 17.02.2026 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) та встановлено відповідачу термін для усунення недоліків. Позивачем через канцелярію суду надані документи на виконання ухвали суду, якими були усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 06.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 05.05.2026 у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Запорізькій області про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача відмовлено.
Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін; з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін. 
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, суд встановив наступне.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ЛПКН АЛКО 2023» зареєстровано у якості юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 30.01.2023. Основним видом діяльності підприємства є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11).
На підставі ст.191, пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 п.20.1 ст.20, пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75, пп. 80.2.2, пп. 80.2.7 п.80.2 ст.80, п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами, далі - ПКУ), наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області №1328-п від 18.08.2025 та направлень на перевірку від 18.08.2025 №2634 та №2635 проведено фактичну перевірку магазину-кафе, розташованого за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, м. Долинська, вул. Шевченка, буд.12, в якому здійснює діяльність ТОВ "ЛПКН АЛКО 2023" (код за ЄДРПОУ 45052623).
В ході перевірки було здійснено вибірковий опис ТМЦ на загальну суму 61 498, 93 грн та надано запит про надання первинних документів, що підтверджують походження вказаного товару, який був отриманий продавцем ОСОБА_1 . В запиті про надання документів був зазначений час та адреса за якою позивачу необхідно надати копії документів.
За результатами фактичної перевірки складено акт від 29.08.2025 за № 14012/11/28/РРО/45052623 та зроблено висновок про порушення позивачем:
пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг Закону» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон № 265);
п. 85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в частині не надання до перевірки всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем до ГУ ДПС у Кіровоградській області були подані заперечення до акту перевірки (вх. №34006/6 від 30.09.2025).
Згідно висновку про результати розгляду заперечень від 10.10.2025 №184/11- 28-07-04/45052623 акт фактичної перевірки №14012/11/28/РРО/45052623 від 29.08.2025 залишено без змін.
На підставі акту перевірки від 29.08.2025 за № 14012/11/28/РРО/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 16.10.2025 №00178070708 на суму 61498,93 грн та від 16.10.2025 №00178080708 на суму 2040,00 грн, які були направлені платнику на електронний кабінет 16.10.2025.
Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем були оскаржені до ДПС України.
Рішенням ДПС України від 24.12.2026 року №36583/6/99-00-06-03-02-06 скаргу позивача було залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення без змін.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду. 
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України).
Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту, що відносяться до повноважень митних органів), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені статтями 75, 80, 81 ПК України.
За змістом абзацу 1 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з пп.75.1.3. п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 ст.80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Із змісту п.81.1 ст.81 ПК України слідує, що в наказі про проведення перевірки повинні зазначатися, серед іншого, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Підстави проведення фактичної перевірки передбачено статтею 80 ПК України.
Відповідно до п.80.2. ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, в тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.81 ПК України, фактична перевірка суб`єкта господарювання може бути проведена при дотриманні таких умов як наявність підстав для проведення фактичної перевірки та пред`явлення посадовими особами податкового органу необхідного пакету документів.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23, в якій сформулював висновок, який має забезпечити єдиний підхід у правозастосуванні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України у взаємозв`язку із статтею 81 ПК України під час розгляду подібних спорів.
Верховний Суд зазначив, що в підпункті 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Позивач зазначив про відсутність в наказі про призначення фактичної перевірки конкретних обставин, які вказують на наявність підстав для її проведення. 
Суд не погоджується із такими твердженнями позивача та зазначає, що у наказі Головного управління ДПС у Кіровоградській області №1328-п від 18.08.2025 підставою для проведення фактичної перевірки зазначено посилання на підпункт 80.2.2, пункту 80.2 статті 80 ПК України, а саме «… отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи». 
Відповідну інформацію ГУ ДПС у Кіровоградській області отримано з листа ДПС України від 14.08.2025 №19993/7/99-00-07-03-02-07 про можливі порушення законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, стосовно суб`єктів господарювання, які здійснюють продаж підакцизних товарів із незначними виторгами.
Суд зауважує, що листом ДПС України від 14.08.2025 №19993/7/99-00-07- 03-02-07 зазначено, що Департамент податкового аудиту ДПС України з метою виконання функцій визначених законом та у межах компетенції на постійній основі проводить аналіз фінансово-господарських операцій суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (надалі за текстом - РРО) та програмних РРО. Проведеним аналізом встановлені ризики у діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють продаж товарів, у тому числі підакцизних, у господарських об`єктах під торговельними марками / брендами «Leprekon». За результатами аналізу виявлені ознаки, що вказують на продаж товарів, у тому числі підакцизних, у господарських об`єктах під торговельними марками / брендами «Leprekon», без застосування РРО або ПРРО при проведенні розрахунків у готівковій формі. Встановлено, що під торговельними марками / брендами «Leprekon» здійснює господарську діяльність, зокрема, ТОВ «ЛПКН АЛКО 2023» (код ЄДРПОУ 45052623), яке має понад 60 господарських об`єктів на території Дніпропетровської, Запорізької, Кіровоградської, Миколаївської та Черкаської областей із зареєстрованими ПРРО, 15 діючих ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та 59 діючих ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Відповідно до даних Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (надалі за текстом – СОД РРО), у ТОВ «ЛПКН АЛКО 2023» при продажу товарів у липні 2025 року відсутні виторги у готівковій формі, тобто частка виторгу у безготівковій формі по ПРРО становить 100%. Зазначене може свідчити про проведення усіх готівкових розрахунків без застосування ПРРО. Крім того, встановлено, що у магазинах під торговельними марками / брендами «Leprekon» при продажі товарів, зокрема підакцизних, не видають фіскальні чеки. Натомість, покупцям видають документи, що імітують фіскальні чеки, але не містять обов`язкових реквізитів, таких як код та назва платника податків, назва господарського об`єкту, тощо. Разом з тим, інформація про такі чеки та відповідні розрахункові операції відсутня у СОД РРО. Також, за результатами вибіркового аналізу почекових даних ТОВ «ЛПКН АЛКО 2023» у СОД РРО виявлені факти продажу алкогольних напоїв, без відображення у фіскальних чеках обов`язкового реквізиту – цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, та без зазначення коду товарної підкатегорії з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (надалі за текстом – УКТ ЗЕД). Таким чином, є підстави вважати, що платник податків, з метою штучного заниження податкових зобов`язань, використовує програмне забезпечення із спеціальними прихованими функціями, яке дозволяє маніпулювати загальним обсягом проведених розрахункових операцій та спотворювати інформацію в розрахункових документах та фіскальних звітних чеках. З огляду на наведене вище, з метою виконання функцій, визначених законом, протидії порушенням у частині проведення розрахунків та іншого законодавства, контроль за якими покладено на органи ДПС, зобов`язано, зокрема, організувати проведення фактичних перевірок господарських об`єктів під торговельними марками / брендами «Leprekon».
Таким чином, вказані у наказі Головного управління ДПС у Кіровоградській області №1328-п від 18.08.2025 підстави проведення фактичної перевірки підтверджені належними та допустимими доказами.
Суд вважає занеобхідне зазначити, що саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
Отже, у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.
Отже, зважаючи на зазначення в наказі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, як того вимагає пункт 81.1 статті 81 ПК України, та наявність листа ДПС України щодо діяльності магазинів під ТМ/брендом «Leprekon» без видачі розрахункових документів встановленої форми при продажу підакцизних товарів, свідчить про ґрунтовність і, відповідно, правомірність призначення фактичної перевірки об`єкту, де здійснює діяльність позивач.
Щодо періоду діяльності позивача який перевірявся, суд зазначає наступне.
Позивач з посиланням на статтю 75 Податкового кодексу України зазначив про відсутність у контролюючого органу повноважень проводити фактичну перевірку позивача за період діяльності відповідно до ст.102 ПК України по дату завершення перевірки, тому що такий період може охоплюватись тільки документальною перевіркою.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 09.09.2024 по справі №280/6832/23, де сформулював наступний висновок.
Фактичною відповідно до пункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Щодо можливості проведення фактичної перевірки в межах 1095 днів та правомірності наказу про призначення такої перевірки було зроблено висновок і Верховним Судом у справі № 826/8284/17 (постанова від 20 травня 2022 року). При цьому Податковим кодексом не встановлено будь-яких обмежень та/або заборон щодо періоду діяльності платника, який перевіряється в ході фактичних перевірок, крім статті 102 ПК України (не пізніше 1095 днів), а так само, як і використання під час проведення фактичної перевірки відповідних документів, визначених ПК України, податкової інформації, даних СОД РРО, інших матеріалів, отриманих в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Отже, твердження позивача про те, що проведена фактична перевірка з використанням відповідних документів, що складають предмет перевірки визначеного пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України носить характер документальної перевірки, є безпідставним. Встановлений контролюючим органом, на підставі відповідних документальних даних про факт порушення Закону № 265/95-ВР та здійснення нарахування штрафної санкції перебувало в межах предмету проведеної фактичної перевірки встановленого п. п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Щодо відповідності предмету фактичної перевірки її підставам, суд зазначає, що відповідно до правової позиції, зазначеної Верховним Судом у постановах від 10.12.2020 по справі №814/733/17, від 15.02.2023 по справі №820/6187/16, Податковим кодексом України не встановлено меж для проведення фактичної перевірки в залежності від підстав її призначення, встановлених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, які, в свою чергу, наперед не можуть обмежувати контролюючий орган в обсязі допущених суб`єктом господарювання порушень, що можуть бути виявлені під час проведення перевірки.
Така позиція Верховного Суду підтверджує законність дій контролюючого органу.
Щодо правомірності перевірки та її результатів.
Позивач вважає, що наслідки перевірки у вигляді податкових повідомлень- рішень прямо залежать від правомірності наказу про її проведення та посилається на висновки Верховного Суду, який вказує, що підставою для скасування рішень контролюючого органу є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки податкового повідомлення-рішення.
Позивач вважає, що до істотних порушень, які є підставами для визнання висновків перевірки протиправними, належить отримання акту фактичної перевірки з порушенням встановленого порядку у зв`язку з неможливістю ідентифікації фактичних підстав призначення перевірки та недотримання порядку призначення перевірки.
Суд не погоджується із такими твердженнями позивача, оскільки підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України містить всі необхідні елементи для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), тож посилання в наказі на цю норму є мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.
Крім того, позивач з посиланням на п.19.2 ст.19, п.81.1 ст.81, п.85.4 ст.85 ПК України та на робочу інструкцію продавця продовольчих товарів ТОВ «ЛПКН АЛКО 2023» зазначає про незаконність та протиправність дій посадових осіб, які проводили фактичну перевірку, щодо вручення наказу, направлень та письмової вимоги про надання документів продавцю.
Проте такі висновки суперечать вимогам норм Податкового кодексу України, що регулюють порядок проведення фактичних перевірок.
Фактичною відповідно до пункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Одна з особливостей фактичної перевірки - фактична перевірка здійснюється БЕЗ попередження платника податків (особи) (п.80.1. ст.80 ПК України).
Зазначене повною мірою кореспондує з вимогами п.81.1, п.81.2 ст.81 та ст.86 ПК України.
Так, особа, яка фактично проводить розрахункові операції, відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України, має такі права:
право отримувати копію наказу про проведення перевірки, направлень на проведення такої перевірки і службових посвідчень,
право не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки,
право розписатись у направленнях про ознайомлення або відмовитись здійснювати такий запис, а також право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акту про відмову.
Відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України саме після початку перевірки (звертаємо увагу, що норма не вимагає наявності запиту після вручення наказу та направлень), тобто після ознайомлення з наказом та направленнями у платника виникає обов`язок надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Зазначене, так само, не суперечить абзацу першому пункту 86.5 статті 86 ПК України, де передбачено порядок підписання акту фактичної перевірки: акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Підписання акту (довідки) перевірки особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу (абзац третій пункту 86.5 статті 86 ПК України).
Тобто, статті Податкового кодексу України, які регулюють порядок проведення фактичних перевірок, передбачають особливого учасника для такої перевірки - особу, яка фактично здійснює розрахункові операції, та надає їй відповідні права, зваживши на особливість проведення такої перевірки - за місцем фактичного провадження діяльності платника, проте без попередження про таку перевірку.
Таким чином, порушення контролюючим органом вимог п.85.6 ст.85 ПК України щодо витребування копій документів саме у платника неможливе.
Виходячи з наведеного, суд відхиляє доводи позивача про порушення контролюючим органом порядку проведення фактичної перевірки.
По суті виявлених порушень, суд зазначає таке.
Відповідно до визначень, наведених у статті 2 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі – Закон № 265/95-ВР) (тут і в подальшому в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин):
розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;
розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №-265/95-ВР (порушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності спірним податковим повідомленням-рішенням) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення;
Згідно ст. 20 Закону №265/95-ВР, до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 02.02.2023 №500/6845/21 зазначено, що у випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО. У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Як вказано в акті перевірки, під час фактичної перевірки продавець ОСОБА_1 відмовилась роздрукувати Х-звіт з ПРРО ФН 4000461516 та здійснити опис готівкових коштів за місцем розрахунків. В ході перевірки було здійснено вибірковий опис ТМЦ на загальну суму 61 498, 93 грн та надано запит про надання первинних документів, що підтверджують походження вказаного товару, проте в ході перевірки не надано жодного документу на запит. Таким чином перевіркою встановлено реалізацію необілкованого товару, на який відсутні первинні документи на загальну суму 61 498, 93 грн.
В свою чергу, позивачем доказів на спростування висновків контролюючого органу позивачем не надано. 
За вказані порушення до позивача застосовано фінансові санкції на підставі пункту 1 статті 17 Закону №-265/95-ВР.
Крім того, згідно з положеннями пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно з пунктом 85.4 ст. 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками контролюючого органу на початку перевірки особі, яка здійснює розрахунки від імені ТОВ “ЛПКН АЛКО 2023” - продавцю ОСОБА_1 , вручено запит про надання документів (копій документів) від 19.08.2025. У запиті визначено строк подання документів – 25.08.2025. Вказане підтверджується копією запиту, наданою до матеріалів справи відповідачем, в якій запит адресовано саме ТОВ “ЛПКН АЛКО 2023”.
Проте, запитувані документи не були надані контролюючому органу. Крім того, сам позивач у позові не підтвердив надання документів у визначений строк, так як вказав, що запитані документи контролюючому органу направлено тільки 24.08.2025, що також підтверджується супровідним листом, наявним у матеріалах справи.
Вказані обставини свідчать про невиконання позивачем обов`язку в частині подання контролюючому органу під час фактичної перевірки документів, що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Також позивачем надано до позову обігово-сальдові відомості по субрахунку 301 «каса в національній валюті», та по субрахунку 631 «розрахунки з постачальниками». Але такі облікові відомості відображають інформацію щодо обігу готівки в касі позивача та наявного боргу перед постачальниками чи підзвітними особами, тощо, проте вони стосуються всіх об`єктів без деталізації по об`єкту (магазин) за адресою, де проводилась перевірка.
Крім того, ані до перевірки, ані до матеріалів справи позивач не надав детальну обігово-сальдову відомість по рахунку 28 «Товари» із субрахунками, на яких міститься інформація про обіг (надходження, реалізація, переміщення) підакцизних товарів на об`єкті магазин за адресою: : Кіровоградскька область, Кропивницький район, м. Долинська, вул. Шевченка, буд.12, за період, який перевірявся.
Тож, відсутні підстави для врахування документів, наданих позивачем, оскільки вони не стосуються предмету фактичної перевірки.
Зважаючи на обов`язок позивача після початку перевірки надати повноважним особам податкового органу документ, пов`язані з предметом перевірки, у разі відсутності таких документів у місці продажу, такі документи мають бути надані для перевірки до її закінчення, тобто до підписання акту.
Об`єктивні причини неможливості надання таких документів в межах фактичної перевірки, підтверджені відповідним доказами, надають право платнику податків звернутись із заявою для продовження строку проведення фактичної перевірки (п.82.3 ст.82 ПК України) або повідомити про неможливості її проведення для перенесення такої перевірки до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів (п. 44.5 ст. 44 ПК України).
Проте, позивач не звертався з відповідними заявами.
Позивач вважає, що реєстрація платником ПДВ та реєстрація податкових накладних в ЄРПН підтверджують ведення обліку товарних запасів.
Однак, питання дотримання позивачем податкового законодавства не досліджувалось в межах фактичної перевірки і не могло досліджуватись, тож податкові накладні не є належним доказом в цій справі. Крім того, податкові накладні, це тільки частина обліку, яка може бути доказом тільки в разі проведення перевірки за юридичною адресою позивача, тому що в податкових накладних зазначається тільки найменування та код позивача, як отримувача товару, та не містять адреси фактичного відвантаження товару.
Позивач зазначив про порушення податківцями порядку проведення інвентаризації.
Проте, при перевірці податковий орган не вимагав від позивача проведення інвентаризації та не міг провести її самостійно за відсутності документів на товар та облікових документів, за відсутності інформації про надходження товару та його вибуття (зокрема, не пов`язаного з продажем).
Отже, ні під час перевірки, ні до дати прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень позивач не надав документи щодо походження та обліку товару в реалізації за місцем його знаходження, про об`єктивні причини неможливості їх надання до перевірки позивач не повідомив. 
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в оскаржуваній частині, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та своєчасно, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що не підлягають скасуванню.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. 
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛПКН АЛКО 2023» (69060, м.Запоріжжя, вул. Молочна, буд. 71, код ЄДРІІОУ 45052623) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ 44118663)– відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення виготовлено в повному обсязі 05.05.2026.

Суддя О.В. Конишева