Справа № 712/1782/24
Провадження № 2/712/98/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді – ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі – ШЕВЧЕНКО О.П.
з участю адвоката – ПОТАПЕНКО А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора (адреса: м. Черкаси, вул. Хрещатик 255) про визнання спільно набутим майном подружжя та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора (адреса: м. Черкаси, вул. Хрещатик 255) про визнання правочину недійсним, про визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку та автомобіль, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання спільно набутим майном подружжя та визнання права власності, посилаючись на те, що 12 січня 2012 року між нею, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 12 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції.
18 квітня 2019 року даний шлюб між Позивачем та ОСОБА_4 було розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу від 18.04.2019 року Серії НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть від 29.12.2020 Серії НОМЕР_2 .
Шлюбне життя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тривало 7 років, за час яких ними спільно було придбано наступне майно: житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (площа земельної ділянки - 594 кв.м., житлова площа - 49 кв.м., загальна площа - 82,1 кв.м., номер об`єкта в РПВН: 37258112); легковий автомобіль марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску (номер авто НОМЕР_3 ; дата реєстрації: 14.02.2014; об`єкт двигуна: 1792; вага: 1255; тип авто: легковий седан; VIN-код: НОМЕР_4 ; номер технічного паспорту: НОМЕР_5 ).
Дане майно було придбане Позивачем та ОСОБА_4 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, а тому ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач ОСОБА_5 , яка є рідною донькою ОСОБА_4 , подала заяву про відкриття спадщини № 57/2021 до Першої Черкаської Державної нотаріальної контори.
Зазначає, що до даного часу Позивач проживає у даному домоволодінні і вважає його спільно набутим майном подружжя. Поділ майна подружжя не здійснювало, адже до самої смерті спадкодавця подружжя проживало разом. Більше того, Позивач здійснювала догляд за спадкодавцем та всі витрати по похованню здійснювала сама.
Але, з моменту смерті ОСОБА_4 та відкриття спадщини, право Позивача на отримання належної йому частини домоволодіння може бути порушене спадкоємцями, так як Позивач не має права бути спадкоємцем першої черги, а відтак, постало питання про визнання за Позивачем права на його частку у спільно-набутому майні подружжя, задля збереження свого права на належне йому майно.
Враховуючи вищезазначені обставини, Позивач вважає, що має право на отримання частки спільно-набутого майна подружжя як один із подружжя, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у зареєстрованому на його ім`я та належному йому на праві приватної власності нерухомому та рухомому майні придбаному під час проживання у шлюбі із Позивачем.
Просить визнати майно, а саме: житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (площа земельної ділянки - 594 кв.м., житлова площа - 49 кв.м., загальна площа - 82,1 кв.м., номер об`єкта в РПВН: 372581 12) право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; легковий автомобіль марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску (номер авто НОМЕР_3 ; дата реєстрації: 14.02.2014; об`єкт двигуна: 1792; вага: 1255; тип авто: легковий седан; VIN-код: НОМЕР_6 ; номер технічного паспорту: НОМЕР_5 ) право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Визнати право власності за ОСОБА_3 на частки житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності за ОСОБА_3 на  частки легкового автомобіля марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску.
Ухвалою від 05 березня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.
08 квітня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.
08 квітня 2024 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визнання правочину недійсним, визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку та автомобіль, посилаючись на те, що, дійсно, між ОСОБА_3 та її батьком ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб 12 січня 2012 року, який було розірвано 18 квітня 2019 року. Дійсно спірне майно: житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску, було придбано під час їхнього шлюбу, але воно є приватною власністю померлого ОСОБА_4 , що підтверджується наступним. Так, в п.11 договору купівлі - продажу житлового будинку від 06 серпня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між продавцем ОСОБА_6 та покупцем спадкодавцем ОСОБА_4 , вказано, що нотаріусу була подана заява, що правовий режим майна подружжя змінено шлюбним договором. В договорі вказано, що житловий будинок став приватною власністю померлого ОСОБА_4 .
В п. 4.3 іншого договору купівлі - продажу між тими ж сторонами, а саме договору купівлі - продажу земельної ділянки під даним житловим будинком від 06 серпня 2012 року кадастровий номер якої 7110136400:03:029:0006, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , також вказано що ця земельна ділянка стала приватною власністю ОСОБА_4 . Позивач за первісним позовом на вказані пункти договору не посилається, чим намагається ввести суд в оману, тому її позовні вимоги є незаконними. 
Крім цього, вказала, що ОСОБА_3 якимось чином, 01.07.2019 року зареєструвала право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7110136400:03:029:0006, місце розташування АДРЕСА_1 , за собою. Вважає такий правочин недійсним, оскільки укладений між її батьком та ОСОБА_3 вже після розірвання шлюбу. 
Враховуючи, що спірне майно повністю належало її батькові, то вона є єдиним спадкоємцем вказаного майна. У зв`язку з цим, просить визнати за нею ОСОБА_5 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; а також право власності на легковий автомобіль марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску. Визнати недійним укладений правочин від 01.07.2019 року між спадкодавцем ОСОБА_4 та позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 7110136400:03:029:0006, Місце розташування: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_5 , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7110136400:03:029:0006, Місце розташування: АДРЕСА_1 .
17.04.2024 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно яких просила визнати майно, а саме: 29/50 частки житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (площа земельної ділянки - 594 кв.м., житлова площа - 49 кв.м., загальна площа - 82,1 кв.м., номер об`єкта в РПВН: 37258112) право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на день смерті; легковий автомобіль марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску (номер авто НОМЕР_3 ; дата реєстрації: 14.02.2014; об`єкт двигуна: 1792; вага: 1255; тип авто: легковий седан; VIN-код: НОМЕР_4 ; номер технічного паспорту: НОМЕР_5 ) право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати право власності за ОСОБА_3 на частки з 29/50 житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (площа земельної ділянки - 594 кв.м., житлова площа - 49 кв.м., загальна площа - 82,1 кв.м., номер об`єкта в РПВН: 372581 12), право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер   ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на день смерті. Визнати право власності за ОСОБА_3 на частки легкового автомобіля марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску (номер авто НОМЕР_3 ; дата реєстрації: 14.02.2014; об`єкт двигуна: 1792; вага: 1255; тип авто: легковий седан; VIN-код: НОМЕР_6 ; номер технічного паспорту: НОМЕР_5 ) право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
24.04.2024 року ОСОБА_3 подано відзив на зустрічну позовну заяву.
Ухвалою суду від 26 квітня 2024 року зустрічну позовну заяву прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
27 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні ОСОБА_3 та її адвокат Потапенко А.С. первісні позовні вимоги з урахуванням зменшених позовних вимог підтримали та просили їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити.
ОСОБА_5 в судовому засіданні зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечувала.
Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвоката, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факт та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2012 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 12 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції.
02 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П.
Згідно п. 8 шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу майно (рухоме і нерухоме), особисті майнові права, придбані (набуті) під час шлюбу, залишаються тому з подружжя, на чиє ім`я вони зареєстровані. Майно (рухоме і нерухоме), особисті майнові права, придбані (набуті) під час шлюбу як спільна часткова власність, розподіляються між подружжям відповідно до часток, визначених у відповідних договорах.
06 серпня 2012 року між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. Згідно п. 1 вказаного Договору Продавець ОСОБА_6 продає та передає у власність, а покупець ОСОБА_4 купує та приймає у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відчужуваний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 593,66 кв.м., кадастровий номер 7110136400-03-029-0006, що належить на праві власності продавцю ОСОБА_6 та відчужується одночасно за окремим договором купівлі-продажу покупцю ОСОБА_4 .
Згідно п. 11 вказаного договору житловий будинок, що є предметом цього договору, набувається покупцем в особисту приватну власність, про що нотаріусу подана відповідна заява, що правовий режим майна подружжя змінено шлюбним договором, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. 02 серпня 2012 року за реєстровим № 2888. 
02 серпня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. Предметом Договору є продаж земельної ділянки площею 593,66 кв.м., кадастровий номер 7110136400-03-029-0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п. 4.3. Договору дана земельна ділянка набувається покупцем в особисту приватну власність, про що нотаріусу подана відповідна заява, що правовий режим майна подружжя змінено шлюбним договором, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. 02 серпня 2012 року за реєстровим № 2888.
18 квітня 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу від 18.04.2019 року Серії НОМЕР_1 .
01 липня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу частки у праві власності на земельну ділянку, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. Згідно п. 1 за цим Договором продавець продав та передав у власність покупця, а покупець купила та прийняла від продавця 21/50 частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0594 га, кадастровий номер 7110136400-03-029-0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і сплатила за неї обумовлену суму.
01 липня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. Згідно п. 1 за цим Договором продавець продав та передав у власність покупця, а покупець купила та прийняла від продавця 21/50 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і сплатила за неї обумовлену суму.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть від 29.12.2020 Серії НОМЕР_2 .
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 вказала, що шлюбне життя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тривало 7 років, за час яких ними спільно було придбано наступне майно: житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (площа земельної ділянки - 594 кв.м., житлова площа - 49 кв.м., загальна площа - 82,1 кв.м., номер об`єкта в РПВН: 37258112); легковий автомобіль марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску (номер авто НОМЕР_3 ; дата реєстрації: 14.02.2014; об`єкт двигуна: 1792; вага: 1255; тип авто: легковий седан; VIN-код: НОМЕР_4 ; номер технічного паспорту: НОМЕР_5 ).
Дане майно було придбане Позивачем та ОСОБА_4 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, а тому ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач ОСОБА_5 , яка є рідною донькою ОСОБА_4 , подала заяву про відкриття спадщини № 57/2021 до Першої Черкаської Державної нотаріальної контори.
ОСОБА_3 також зазначила, що до даного часу проживає у даному домоволодінні і вважає його спільно набутим майном подружжя. Поділ майна подружжя не здійснювало, адже до самої смерті спадкодавця подружжя проживало разом. Більше того, Позивач здійснювала догляд за спадкодавцем та всі витрати по похованню здійснювала сама.
Але, з моменту смерті ОСОБА_4 та відкриття спадщини, право Позивача на отримання належної йому частини домоволодіння може бути порушене спадкоємцями, так як Позивач не має права бути спадкоємцем першої черги, а відтак, постало питання про визнання за Позивачем права на його частку у спільно-набутому майні подружжя, задля збереження свого права на належне йому майно.
Враховуючи вищезазначені обставини, Позивач вважає, що має право на отримання частки спільно-набутого майна подружжя як один із подружжя, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у зареєстрованому на його ім`я та належному йому на праві приватної власності нерухомому та рухомому майні придбаному під час проживання у шлюбі із Позивачем.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом проти позовних вимог заперечує, тому у поданому до суду зустрічному позові вказує, що вказане майно є приватною власністю померлого ОСОБА_4 . Тому первісні позовні вимоги є незаконними, ОСОБА_3 якимось чином, 01.07.2019 року зареєструвала право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7110136400:03:029:0006, місце розташування АДРЕСА_1 , за собою. ОСОБА_5 вважає такий правочин недійсним, оскільки укладений між її батьком та ОСОБА_3 вже після розірвання шлюбу. 
Враховуючи, що спірне майно повністю належало її батькові, то вона є єдиним спадкоємцем вказаного майна. У зв`язку з цим, просила по зустрічному позову визнати за нею ОСОБА_5 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; а також право власності на легковий автомобіль марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску. Визнати недійним укладений правочин від 01.07.2019 року між спадкодавцем ОСОБА_4 та позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 7110136400:03:029:0006, Місце розташування: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_5 , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7110136400:03:029:0006, Місце розташування: АДРЕСА_1 .
Згідно з частинами першою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.
Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.
Статтею 92 СК України встановлено право на укладення шлюбного договору.
Відповідно до частини першої статті 92 та частини першої статті 93 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям; шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки.
Норма статті 97 СК України надає подружжю право визначати у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу.
Частинами другою, третьою та п`ятою статті 97 СК України встановлено, що сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них. Сторони можуть домовитися про можливий порядок поділу майна, у тому числі і в разі розірвання шлюбу. Сторони можуть включити до шлюбного договору будь-які інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства.
Аналізуючи зміст пункту 8 шлюбного договору, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідно до якого сторони домовилися, що у випадку розірвання шлюбу майно (рухоме і нерухоме), особисті майнові права, придбані (набуті) під час шлюбу, залишаються тому з подружжя, на чиє ім`я вони зареєстровані. Майно (рухоме і нерухоме), особисті майнові права, придбані (набуті) під час шлюбу як спільна часткова власність, розподіляються між подружжям відповідно до часток, визначених у відповідних договорах. Тобто на таке майно не поширюється положення статті 60 СК України, можна зробити висновок, що сторони цього договору визначили правовий режим майна, яке на момент укладання договору ще не було придбано та/або набуте будь-ким з них, погодивши між собою правовий режим майна, придбаного у шлюбі у майбутньому.
Оскільки шлюбний договір є особливим способом урегулювання наявних між подружжям майнових відносин або майнових відносин, що можуть виникнути в майбутньому, засобом захисту майнових прав подружжя, а також засобом здійснення майнових обов`язків, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.
Відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, особам надається право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.
Отже, принцип свободи договору відповідно до статті 6, частини першої статті 626, статті 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. 
Разом з тим сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства, заборона випливає зі змісту акта законодавства, така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.
У постанові від 05 березня 2025 року (справа № 362/1998/23, провадження № 61-6092св24) Верховний Суд вказав, що «сторони шлюбного договору можуть домовитися, що: майно, набуте за час шлюбу, але після укладення шлюбного договору, буде набуватися сторонами на праві спільної часткової власності; режим спільності майна (стаття 60 СК України) може бути змінений за домовленістю сторін на режим роздільності. Сторони можуть включити до шлюбного договору умову, що повністю виключає можливість виникнення в майбутньому спільного подружнього майна. При цьому майно, набуте за час шлюбу, належатиме кожному з подружжя на праві приватної власності (роздільне майно)».
Таким чином, цивільне законодавство надає можливість сторонам шлюбного договору повністю виключити можливість виникнення в майбутньому спільного подружнього майна.
Статтею 93 СК України визначено, що шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків. Шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.
Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Отже, частинами 4 і 5 статті 93 СК України встановлено спеціальні обмеження щодо можливих умов шлюбного договору.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що свобода договору у регулюванні майнових відносин між подружжям є істотно обмеженою. Такі сторони не вправі у договорах між собою визначати такі умови, реалізація яких призводитиме до істотного дисбалансу між правами та обов`язками кожного із подружжя. Категорія «надзвичайно невигідне матеріальне становище», вжита у частині четвертій статті 93 СК України, має оціночний характер і підлягає доведенню стороною відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, та ці докази повинні бути оцінені судом у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства. Аналогічний правовий висновок сформовано Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015 у справі № 6-230цс14, у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 755/19197/18 та від 25.11.2020 у справі 201/4255/16-ц.
Оскільки категорія «надзвичайно невигідне матеріальне становище» є оціночною, такого висновку можливо дійти лише шляхом порівняння вартості майна, що за умовами оспорюваного договору переходить у власність кожної із сторін, на чиє ім`я воно буде зареєстроване/оформлене під час шлюбу та у випадку його розірвання.
Отже, із аналізу вищевказаного шлюбного договору встановлено, що ОСОБА_3 не має у власності будь-якого нерухомого чи рухомого майна, придбаного у шлюбі. Таким чином, наведені умови шлюбного договору суперечать інтересам позивача за первісним позовом.
Частина 5 статті 93 СК України чітко зазначає, без будь-яких виключень і власних тлумачень, що за шлюбним договором не може вирішуватися питання про передання як існуючого, так і придбаного у шлюбі в майбутньому у власність одному з подружжя нерухомого майна та іншого майна, право на яке підлягає державній реєстрації.
Суд вважає, що умовами шлюбного договору позивач поставлена у надзвичайно невигідне майнове становище порівняно з чоловіком (спадкодавцем). Фактично, рухоме та нерухоме майно, набуте сторонами за час шлюбу перейшло в особисту власність ОСОБА_4 на підставі шлюбного договору, що суперечить вимогам закону, а саме ч. 5 ст. 93 СК України.
Повне та беззастережне скасування у шлюбних правовідносинах презумпції спільності майна, набутого подружжям під час шлюбу, є можливим виключно за умови, якщо це не призводитиме до виникнення ситуації, коли одному із подружжя передбачається передання в особисту власність фактично усього майна, набутого ними спільно за час шлюбу.
Таким чином, не можна суттєво обмежити майнові права сторони і тим самим поставити її у складне матеріальне становище - такі умови за своєю природою є нікчемними, тобто такими, що суперечать закону.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Згідно ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Отже, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм правову оцінку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову.
Натомість зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 щодо визнання права власності на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає не обґрунтованими з наведених вище підстав. А щодо позовної вимоги про визнання правочину недійсним, суд також зазначає наступне.
Станом на сьогоднішній день, ОСОБА_3 є законною власницею 21/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а також 21/50 земельної ділянки з кадастровим номером 7110136400:03:029:0006, за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується Договором купівлі - продажу частини житлового будинку від 01.07.2019 року, зареєстрованим в реєстрі за № 6597, засвідченим Приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А та Договором купівлі - продажу частки у праві власності на земельну ділянку від 01.07.2019 року, зареєстрованим в реєстрі за № 6600, засвідченим Приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А. Вищенаведене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 15 квітня 2024 року. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. 
Позивач за зустрічним позовом оскаржує правочин, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за позивачем за первісним позовом.
Водночас за змістом ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Обраний позивачем спосіб захисту - визнання правочину (договору купівлі-продажу) недійсним, стороною якого позивач за зустрічним позовом не є, не є ефективним, оскільки не зможе поновити порушене право власності позивача на нерухоме майно, яке полягає у володінні, користуванні та розпорядженні майном. Тобто, фактично якого у зустрічного позивача ніколи і не було.
Більше того, на момент укладення оспорюваного правочину будь-яких прав відносно земельної ділянки та житлового будинку у зустрічного позивача не існувало взагалі. Це була власність виключно сторони договору (продавця), якою вона (він) мала право розпоряджатись на свій власний розсуд без погодження із зустрічним позивачем у даній справі.
Доказів будь-якого права на земельну ділянку та житловий будинок під час укладання правочинів стороною зустрічного позивача суду не надано.
У відповідності з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків або господарських зобов`язань є договори, зокрема господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Відповідно до приписів ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до приписів ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 203 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують відсутність спрямованості на реальне настання обумовлених ним (правочином) правових наслідків.
Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 ЦК України у сукупності з приписами ст.251,234 ЦК України вважаються правильно застосованими.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-202цс15 та від 03.02.2016 року у справі №6-1364цс15, а також у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 року №61-13652св18, від 03.05.2018 року №61- 745св17 та від 07.06.2018 №61-2785св18.
Жодного належного, допустимого та достатнього доказу відносно порушення відповідачем за зустрічним позовом (відтак як продавцем та покупцем) вказаних вимог до позовної заяви не додано.
В постанові Великої Палати ВС від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін та письмових доказів, наявність обставин, які вказують на його недійсність.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-93цс16 та від 27 квітня 2016 року № 6-372цс16 та Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 1 серпня 2018 року по справі № 445/1011/17.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана позовна вимога зустрічного позову також є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Згідно із ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
При пред`явленні первісного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн., які підлягають до стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 . 
У зв`язку з тим, що підстави для задоволення зустрічного позову відсутні, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід відмовити позивачу за зустрічним і щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 355, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 65, 70, 93 СК України, суд –

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_2 задоволити. 
Визнати майно, а саме: 29/50 частки житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (площа земельної ділянки - 594 кв.м., житлова площа - 49 кв.м., загальна площа - 82,1 кв.м., номер об`єкта в РПВН: 37258112), право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на день смерті; та легковий автомобіль марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску (номер авто НОМЕР_3 ; дата реєстрації: 14.02.2014; об`єкт двигуна: 1792; вага: 1255; тип авто: легковий седан; VIN-код: НОМЕР_4 ; номер технічного паспорту: НОМЕР_5 ), право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати право власності за ОСОБА_3 на   частки з 29/50 житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (площа земельної ділянки - 594 кв.м., житлова площа - 49 кв.м., загальна площа - 82,1 кв.м., номер об`єкта в РПВН: 37258112), право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на день смерті.
Визнати право власності за ОСОБА_3 на  частки легкового автомобіля марки GEELY EMGRAND 7, 2014 року випуску (номер авто НОМЕР_3 ; дата реєстрації: 14.02.2014; об`єкт двигуна: 1792; вага: 1255; тип авто: легковий седан; VIN-код: НОМЕР_6 ; номер технічного паспорту: НОМЕР_5 ), право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.
ОСОБА_7 задоволенні зустрічного позову – відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: 

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2026 року.