Придніпровський районний суд м.Черкаси    

Справа № 711/11446/25
Провадження № 2/711/500/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого – судді Позарецької С.М.,
при секретарі Буйновській А.П.
за участю представника
позивача за довіреністю Бойка А.С.
відповідача ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно із рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2007 № 1480 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси», п. 4 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наказу Державного комітету України з питань житло-комунального господарства від 25.04.2005 №60, виконком Черкаської міської ради вирішив визначити виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, в тому числі відомчого житлового фонду - Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго». 
Відповідності до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 та укладених типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії з індивідуальним споживачем виконавець (КПТМ «Черкаситеплокомуненерго») забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам – на межі централізованих інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі).
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, що визначено статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Законом України «Про особливості здійснення права в багатоквартирному будинку» (Закон України № 417-УІІІ від 14.05.2015 року), до повноважень загальних зборів співвласників віднесено право прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).
Відповідно до пункту 4 розділу VI Закону України «Про житлово-комунальні послуги» співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто до 01.05.2020) зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг.
Щодо вибору постачальника послуг, надані роз`яснення щодо передбаченого статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» (Закон України № 2633- IV від 02.06. 2005 р., - далі Закон теплопостачання) права споживачів теплової енергії на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій , якщо це можливо за існуючими технічними умовами, щодо регулювання подачі теплоносія в залежності від температури зовнішнього повітря та щодо розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між власниками (співвласниками) житлових та нежитлових приміщень у будівлі.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 №830 в редакції Постанови КМУ від 08.09.2021 №1022.
Зазначено, що на КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" покладене виконання важливої державної соціальної програми — забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання.
КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" здійснює постачання теплової енергії відповідачу за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Інформація щодо встановлених тарифів є загальновідомою, розміщена на офіційних веб-порталах КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Позивач вказує, що боржник, фактично споживши вищезазначені послуги, не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання, що свідчить про те, що позивач надавав боржнику житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.
Згідно розрахунку, заборгованість за теплову енергію на 01.06.2025 складає 73870,51 грн.
Однак, відповідач оплати за надані послуги з постачання теплової енергії не здійснює в повному обсязі. На думку позивача, дії відповідача наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом, і впивають на якість наданих послуг.
12.03.2012 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по спр. №2314/1478/12 з боржника було стягнено борг у сумі 6108,54 грн.
13.03.2015 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по спр. №711/13664/14-ц з боржника було стягнено борг у сумі 5053,24 грн.
06.01.2017 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по спр. №711/10624/16-ц з боржника було стягнено борг у сумі 9282,53 грн.
Позивач вказує, що протягом всього строку виникнення заборгованості відповідач періодично вчиняла дії, що свідчать про визнання нею заборгованості перед підприємством.
КПТМ «Черкастеплокомуненерго», відповідно до права, наданого статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», направило співвласникам приміщень житлового будинку по АДРЕСА_1 , в тому числі і відповідачу пропозиції щодо вибору моделі договірних відносин між споживачем та виконавцем комунальних послуг та примірник Типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання теплової енергії. Співвласники, після отримання пропозиції від виконавця послуг, в тому числі і відповідач повинна була самостійно обрати одну з запропонованих моделей, шляхом прийняття відповідного рішення загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку та направити повідомлення про прийняття рішення на адресу підприємства у терміни, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», тобто до 1 травня 2020 року. Також співвласники багатоквартирного будинку повинні були розглянути наданий для ознайомлення Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії.
Дії відповідача, як вважає позивач, наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом, і впливають на якість наданих послуг.
За період з 01.06.2016 по 01.06.2025, борг відповідача перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради за спожиту теплову енергію складає 73870грн. 51коп.
Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 73870грн. 51 коп., а також судові витрати.
Ухвалою суду від 05.12.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що у розмір заборгованості включено: плата за опалення, внески на вузли комерційного обліку, абонентська плата та абонентська плата за обслуговування лічильників. Загальний розмір заборгованості відповідача становить 73870грн. 51коп. За період заборгованості мали місце оплати боргу; пільг відповідач немає. Вона прийняла умови публічного договору Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 3028грн. 00коп. Зазначив, що строки позовної давності позивачем не пропущені, оскільки були судові накази, які скасовані судом, але на їх виконання сплачені відповідачем кошти через органи ДВС. Крім того, діяли карантинні обмеження і діє воєнний час, тобто ці обставини давали підстави для зупинення строків позовної давності. Плата за опалення рахується по показниках лічильника, що встановлений у будинку та по площі квартири. Борг нарахований з січня 2010 року по 01.06.2025.
У судовому засіданні відповідач просила відмовити у задоволенні позову, позовні вимоги не визнає повністю. Зазначила, що наявні у розрахунку платежі, вона не сплачувала і чому їх позивач зарахував як оплату боргу, вона не знає. За квітень та червень 2020 року – платежі стягнуті через органи ДВС, а вона їх особисто не здійснювала. Оплата нараховується лише за опалення, а гаряче водопостачання ні, оскільки у квартирі встановлена газова колонка. Повідомила, що після 2020 року вона взагалі не оплачувала ніякі платежі, хоча отримувала послуги по опаленню. Не сплачує кошти, оскільки, як на її думку, якщо вона оплатить поточні платежі, то позивач зарахує їх за минулі нарахування (борг), тобто не за призначенням. Просить застосувати строки позовної давності, які збігли до 2020 року. Також вважає, що з 2020 року по 01.06.2025 заборгованість невірно нарахована. Крім того, повідомила, що із розміром заборгованості 27513грн. 78коп. вона погоджується, але сплачувати його не буде. Платежі, які вказані у розрахунку заборгованості, за період з 01.01.2020 по 01.06.2025 – це платежі, які були стягнуті з неї органами ДВС на виконання судових наказів та рішення суду до 2020 року. Вона не зверталася до позивача щодо укладання договору про реструктуризацію боргу. Власником квартири була її матір, яка померла у 2001 році і вона спадщину після смерті матері не оформила. Два судові накази, які були видані судом у 2012 році та в 2017 році скасовані ухвалами суду. Заочне рішення, постановлене у 2015 році, є чинним. Відповідачем подано відзив на позов, який прийнятий судом, і у якому викладені обставини, що зазначені відповідачем в судовому засіданні.
Позивачем, через представника, подано відповідь на відзив, яка прийнята судом і, за якою просить позовні вимоги задовольнити, не погоджується із доводами відзиву на позов.
Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, за якими просить відмовити у задоволенні позову і застосувати строки позовної давності.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини .
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).
У судовому засіданні встановлено, що на КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладений обов`язок забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання, згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2007 № 1480 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси». Рішенням від 14.04.2011 № 630 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» видано ліцензію на право постачання теплової енергії, на підставі якої забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Крім того, на виконання рішень виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.10.2022 № 859, 13.10.2007 № 1480, 13.10.2023 №1525, 22.10.2024 №1430 КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії на будинок за затвердженими у встановленому порядку тарифами.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з відповіді №2086762 від 04.12.2025 Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15.08.2001 і дотепер. 
Як встановлено судом, до квартири АДРЕСА_3 , надаються послуги з теплопостачання від КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», відкритий о/р НОМЕР_1 , за яким, відповідно до листа-розрахунку, з 01.01.2010 і станом на 01.06.2025 наявна заборгованість за надані послуги по опаленню, в т.ч. внески на вузли комерційного обліку (обслуговування), абонентська плата, абонентське обслуговування у розмірі – 94314грн. 82коп. Також зазначено, що за вказаний період зараховано кошти на оплату послуг у розмірі 6884грн. 27коп.
Судовий наказ, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси 20.06.2012 (справа №2314/1478/12) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 5846грн. 24коп., інфляційні втрати – 96грн. 04коп., 3% річних – 58грн. 96коп., судового збору – 107грн. 30коп., а всього 6108грн. 54коп. солідарно, скасований ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2015. При цьому, за який період нарахована заборгованість, сторонами не підтверджено.
Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2015 (справа №711/13664/14-ц) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 4809грн. 64коп., в т.ч. інфляційні втрати – 879грн. 88коп. та 3% річних – 132грн. 89коп., судового збору – 243грн. 60коп., а всього – 5053грн. 24коп. солідарно (з відповідача ОСОБА_1 , її матері та її дочки, про що повідомила ОСОБА_1 в судовому засіданні), є чинним. За судовим рішенням заборгованість нарахована станом на 01.11.2014.
Судовий наказ, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси 06.01.2017 (справа №711/10624/16-ц) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 8792грн. 11коп., інфляційні втрати – 876грн. 75коп., 3% річних – 113грн. 67коп. солідарно, а також судового збору по 344грн. 50коп. з кожного, скасований ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.03.2018. При цьому, зазначено, що період, за який нарахована заборгованість, виникла станом на 01.06.2016.
На виконання ухвали суду від 09.02.2026, Першим відділом ДВС у місті Черкаси Київського МРУ МЮ України від 19.02.2026 надана відповідь, що вище вказані судові накази та заочне рішення суду на примусовому виконанні не перебували. Другим відділом ДВС у місті Черкаси Київського МРУ МЮ України від 27.02.2026 надана відповідь про наступне: 
виконавче провадження №36109889 з виконання судового наказу від 12.03.2012 про стягнення боргу у розмірі 6108грн. 54коп. було завершене 25.10.2017 на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». 25.01.2013 постанову про звернення стягнення у сумі 610грн. 54коп. на пенсію боржника направлено до органу пенсійного фонду, яким і перераховувалися кошти на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго»;
виконавче провадження №55542702 з виконання судового наказу від 24.05.2017 про стягнення боргу у розмірі 9971 грн. 53 коп. – 11.10.2019 направлено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника. З пенсії боржника на рахунок відділу ДВС надійшло 1801грн. 80коп., які розподілені: 1489грн. 10коп. перераховані на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», 148грн. 91 коп. перераховані на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», 148грн. 90коп. перераховані на користь держави (виконавчий збір), 14 грн. 89 коп. перераховані на користь держави (виконавчий збір). 26.05.2020 це виконавче провадження завершене на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»;
щодо надання інформації про виконання заочного рішення від 13.03.2015 про стягнення боргу у розмірі 5053 грн. 24 коп., то вказаний виконавчий документ на виконанні у Другому ВДВС не перебував.
Також під час розгляду справи досліджені матеріали, які надані відповідачем 15.05.2026: витяг з особового рахунку № НОМЕР_1 , витяг з реєстру оплат за надані послуги, витяг з реєстру «управління юстиції», за якими інформація аналогічна тій, що надана позивачем та органами ДВС на виконання ухвали суду.
При цьому, суд звертає увагу, що під час розгляду справи сторони не скористалися правом отримати і надати до суду докази - інформацію з органів пенсійного фонду стосовно перерахування коштів на виконання вказаних виконавчих документів, що були видані судом, на користь позивача, враховуючи відомості, що були надані Другим ВДВС. 
Відповідно до дослідженого розрахунку, який наданий позивачем, вбачається, що позивачем періодично зараховувалися певні грошові суми, як оплата по вказаному особовому рахунку. При цьому, відповідач заперечує здійснення нею поточних платежів та оплату заборгованості, а позивачем/його представником, під час розгляду справи, не було доведено призначення цих сум (чи це поточні платежі, чи це платежі, які отримані позивачем на виконання виконавчих документів, чи це оплата авансом тощо). Останнє зарахування мало місце у листопаді 2022 року у розмірі 168грн. 70коп.
Крім того, судом встановлено, що квартира не від`єднана від мережі централізованого опалення, але відповідач ухиляється від перерахування щомісячної оплати за опалення, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. При цьому, плата за гаряче водопостачання позивачем не нараховується, оскільки підприємством такі послуги не надаються.
З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.
Основні засади організаційних, господарських відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які на час розгляду справи по суті хоч і втратили чинність, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 02.02.2022, проте частково період, за який виникла заборгованість у відповідача, підпадає під їх регулювання.
Відповідно до п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які були чинними на час спірних правовідносин, але з 01.05.2022 втратили чинність, враховуючи постанову КМУ від 02.02.2022 № 85), споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV (у редакції, що була чинна на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. 
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875-ІV) визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Крім того, пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування – платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.
Як зазначено у частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ).
Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VІІІ) визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до п. 24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності – пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача, відповідно до Методики розподілу, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.
Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг будинку регламентовано статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Фактом приєднання споживача до договору (акцептування договору) є вчинення споживачами будь-яких дій, які свідчать про їх бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю послуг підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача, яка є власником квартири, до якої надаються послуги), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За змістом ст. ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.
Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. 3 ст. 9 Закону).
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Що стосується відсутності укладеного договору між позивачем та відповідачем, то слід звернути увагу на висновки Верховного Суду, які висвітлені у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019. Зокрема, зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги, так як вони є споживачами наданих послуг. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти–претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення.
Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц, від 18.05.2020 у справі №176/456/17, постанові ВП ВС від 07.07.2020 у справі №712/8196/20.
Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Разом з тим, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Слід зазначити, що ці зміни до ЦК України внесені Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020, які набрали чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30.06.2023 включно.
Тобто, карантин, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України тривав до 30.06.2023.
При цьому, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Судом взято до уваги, що на час розгляду справи, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строком на 30 діб та у подальшому продовжено строк його дії. Тобто, воєнний стан в Україні діяв на момент подачі цього позову до суду і триває по теперішній час.
Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 (набрав чинності з 04.09.2025) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003р., №№ 40-44, ст. 356) виключено.
Позовна заява подана до суду 03.12.2025, а тому слід вважати, що після закінчення строку призупинення строків позовної давності (03.09.2025), продовжуються загальні строки позовної давності.

За результатами розгляду справи встановлено, що відповідач фактично проживає за вказаною адресою і є споживачем наданих позивачем послуг з централізованого опалення її помешкання. Відсутність договору про оплату житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати надані та отримані комунальні послуги у повному обсязі. Відповідачем не надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також свого розрахунку заборгованості, або ж доказів про повне погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із не виконанням зобов`язань з оплати за отримані послуги. Також, відсутні докази, що позивач неналежно надавав послуги, або відповідач відмовилася від отримання вказаних послуг. На думку суду, безпідставними є доводи відповідача про те, що вона, визнавши факт надання послуг і отримуючи послуги з опалення свого помешкання, не оплачує ці послуги, бо, як їй здається, позивач буде розподіляти її кошти не за призначенням. Крім того, встановлено, що за дослідженим розрахунком заборгованості, що наданий позивачем разом із позовною заявою, починаючи з січня 2010 року і по 01.06.2025, мали місце зарахування грошових коштів у певні періоди за надані послуги, частина з яких була стягнута органами ДВС (наявні підтвердження за інформацією Другого ВДВС), у тому числі з відповідача за двома судовими наказами, які в послідуючому були скасовані ухвалами суду першої інстанції. Також, встановлено, що незважаючи на наявність заочного рішення від 13.03.2025, яким, зокрема, з відповідача була стягнута заборгованість, яка була нарахована станом на 01.11.2014, фактично це рішення (виконавчі документи) не було пред`явлене позивачем до примусового виконання через органи ДВС/приватного виконавця, як і не було виконане добровільно, а тому будь-яка заборгованість визначена за цим рішенням не може бути повторно стягнута з відповідача по даній справі, оскільки подвійне стягнення боргу не допускається. Стороною позивача не доведені обставини про те, що заборгованість саме за послугу – опалення, яка визначена судовими наказами та/або заочним рішенням не включена до загального розміру заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 , враховуючи примусове стягнення грошових коштів органами ДВС та органами пенсійного фонду. При цьому, відсутні докази й про те, який саме розмір боргу за виконавчими документами був стягнутий з боржника саме органами пенсійного фонду, враховуючи наявність постанов державного виконавця про звернення стягнення на пенсію боржника. Крім того, позивачем не доведено виникнення заборгованості, яка вбачається із розрахунку, станом на 01.01.2010 у розмірі 4594грн. 17коп. 
На думку суду, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності знайшли своє підтвердження в частині того, що дійсно позивачем такі строки пропущені, починаючи з січня 2010 року по березень 2017 року. Так, за дослідженим розрахунком заборгованості судом не встановленого жодного платежу у певному розмірі, який би був здійснений відповідачем, і, який би переривав строки позовної давності. Суд вважає, що наявні у розрахунку платежі у період часу з січня 2010 по 01.03.2017 здійснені поза межами строків позовної давності і можуть вважатися такими, що стягнуті органами ДВС на виконання судових наказів. Відповідно, відсутні підтвердження про те, що є будь-які платежі, які б були здійснені безпосередньо відповідачем чи іншими особами в її інтересах, щоби свідчило про визнання нею боргу та/або вчинення нею активних дій по визнанню боргу. Крім того, й сама відповідач під час розгляду справи заперечувала сплату нею певних коштів (платежів).
Що стосується доводів відповідача про те, що позивачем пропущені й строки позовної давності до 2020 року, то вони є безпідставними, з огляду на норми законодавства, про що зазначено вище.
Тому, суд вважає, що заборгованість відповідача по оплаті житлово-комунальних послуг (централізоване опалення) слід рахувати з березня 2017 року по 01.06.2025. Так, за наданим розрахунком за цей період розмір нарахувань становить 79343грн. 78коп. При цьому, як на думку суду, відсутні підстави для відрахування від розміру 79343грн. 78коп., - сум оплат (платежів), зарахованих позивачем, оскільки під час вирішення спору, не встановлено обставин про те, що ці оплати (платежі) були здійснені стороною відповідача саме за нарахованими платежами саме у цьому періоді, у тому числі і як періодичні, незважаючи на дату їх обліку, оскільки судом встановлено, що у розрахунку заборгованості позивачем вказані і ті платежі, які надійшли до підприємства на виконання виконавчих документів. Крім того, й сама відповідач не довела обставини, що відповідні платежі не є оплатами на виконання виконавчих документів, а є платежами за відповідними нарахуваннями, здійсненими позивачем саме протягом часу з березня 2017 року по 01.06.2025, щоби могло дати суду підстави для зменшення розміру заборгованості за вказаний період.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому, оскільки позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 73870грн. 51коп., то суд не вправі виходити за межі пред`явлених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягнути заборгованість на користь позивача саме у такому розмірі, тобто у межах пред`явлених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши докази, надані позивачем та відповідачем, враховуючи доводи сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» підлягають до часткового задоволення. В іншій частині слід відмовити, з огляду на встановлені судом обставини.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. (платіжна інструкція № 875 від 17.07.2025).
Тож, враховуючи те, що позовні вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» задоволено у розмірі пред`явлених позовних вимог, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає сума 3028 грн. 00 коп. (судовий збір).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12-13, 76-84, 89, 141, 223, 259, 264-265, 268, 353, 354 ЦПК України суд, -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради (код ЄДРПОУ 02082522, м. Черкаси, вул. Дашковича, 62) заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.03.2017 по 01.06.2025 у розмірі 73870 грн. 51 коп., судовий збір у розмірі 3028грн. 00коп., а всього 76898грн. 51коп.
В іншій частині відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 11.06.2026.

Головуючий суддя         С.М. Позарецька