ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/37992/25 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Попової О.Г., 
суддів: Оксененка О.М. та Чуприни О.В., 
за участю:
секретаря судового засідання: Кущенко К.В., 
представника відповідача: Лісова Н.Ш.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Реалті" до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Прайм Реалті" (надалі по тексту також - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України (надалі по тексту також - відповідач), в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №16-2025/02-1-03 від 10.07.2025, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Прайм Реалті" визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом третім пункту 1 частини 6 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", а саме невиконання приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю щодо зупинення підготовчих та будівельних робіт та накладено штраф у сумі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
06.01.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 заяву представника позивача від 06.01.2026 задоволено. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Реалті" до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправною та скасування постанови - залишено без розгляду.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 240 КАС України суд залишає позовну заяву без розгляду в разі надходження заяви позивача про залишення позову без розгляду. 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, Державна інспекція архітектури та містобудування України звернулася з апеляційною скаргою, 
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, відповідач зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача про залишення позову без розгляду, фактично застосував пункт 5 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України ізольовано від інших норм цієї ж статті та системного регулювання процесуального порядку розгляду справ у спрощеному позовному провадженні, так як суд зобов?язаний встановити момент початку розгляду справи по суті та з?ясувати, чи дотримано позивачем встановлених законом процесуальних меж реалізації відповідного права.
Проте суд першої інстанції цього не зробив, що свідчить про неповне з?ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення процесуального питання, а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження та витребувано матеріали адміністративної справи із Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2026 призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання на розгляд справи судом апеляційної інстанції з`явився представник Державної інспекції архітектури та містобудування України, яка надала свої пояснення та аргументи. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився. З урахуванням належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Положеннями статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частиною 3 ст. 9 КАС України передбачено диспозитивний принцип адміністративного судочинства, відповідно до якого кожна особа, яка звернулась за захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду.
Частиною 2 ст. 240 КАС України передбачено, що заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті.
Таким чином, законодавець прямо обмежив у часі можливість реалізації позивачем відповідного процесуального права, пов`язавши допустимість подання такої заяви з певною стадією судового розгляду.
Відповідно до частин другої та третьої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті починається з відкриття першого судового засідання, а якщо судове засідання не проводиться - через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу - через п?ятнадцять днів з дня відкриття провадження.
Отже, для правильного застосування пункту 5 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд був зобов?язаний встановити момент початку розгляду справи по суті та з?ясувати, чи дотримано позивачем встановлених законом процесуальних меж реалізації відповідного права.
Як встановлено матеріалами справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Оскільки у даній справі судове засідання не призначалося та не проводилося, розгляд справи по суті, у розумінні наведених норм процесуального права, розпочався через тридцять днів - з 07.11.2025.
Саме з цього моменту процесуальна стадія, на якій допускається подання заяви про залишення позову без розгляду, вважається завершеною.
Натомість заява позивача про залишення позову без розгляду надійшла до суду лише 06.01.2026, тобто через два місяці після початку розгляду справи по суті.
Отже, колегія суддів зазначає, що позивач реалізував відповідне процесуальне право з очевидним пропуском строку, встановленого частиною другою статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України у системному зв?язку з положеннями статті 262 цього Кодексу.
За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування пункту 5 частини першої статті Кодексу адміністративного судочинства України та залишення позову без розгляду.
Натомість суд, не надавши належної правової оцінки зазначеним обставинам, фактично легітимізував порушення процесуального порядку реалізації позивачем своїх прав, що суперечить принципам адміністративного судочинства.
З мотивувальної частини оскаржуваної ухвали встановлено, що суд фактично не дослідив питання щодо процесуальної допустимості подання заяви про залишення позову без розгляду з огляду на стадію судового процесу. Суд не встановив, чи було розпочато розгляд справи по суті, не визначив момент такого початку відповідно до приписів статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України та не оцінив наслідки подання заяви позивачем після спливу встановленого законом
Фактично суд першої інстанції не виконав свого процесуального обов?язку щодо перевірки дотримання позивачем вимог процесуального закону, що призвело до ухвалення рішення без належного правового обґрунтування.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи спростовують позицію суду першої інстанції.
Також, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про імперативність залишення позову без розгляду у разі надходження відповідної заяви позивача.
Зокрема, суд першої інстанції, посилаючись на пункт 5 частини першої статті 240 КАС України, дійшов висновку про відсутність у суду дискреції при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду.
Проте такий висновок є наслідком формального та фрагментарного тлумачення норм процесуального права без урахування їх системного взаємозв?язку.
Частиною третьою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип диспозитивності, який передбачає право особи, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджатися своїми вимогами на власний розсуд.
Водночас законодавець прямо встановив, що реалізація цього принципу здійснюється з урахуванням винятків та обмежень, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.
Таким чином, диспозитивність в адміністративному судочинстві не є абсолютною, а реалізація підпорядковується спеціальним процесуальним правилам, які визначають межі, умови та строки здійснення відповідних процесуальних прав.
Саме таким спеціальним процесуальним обмеженням є положення частини другої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, яке встановлює чітку часову межу подання заяви про залишення позову без розгляду.
Ігнорування цієї норми та її фактичне виключення із системи правового регулювання призводить до спотворення змісту принципу диспозитивності та руйнування логіки процесуального законодавства.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що суд першої інстанції не врахував, що право учасників справи подавати заяви та клопотання, передбачене пунктом 3 частини третьої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, також не є безумовним і підлягає реалізації у межах та порядку, встановлених законом.
Формальне подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду не може розглядатися як автоматична підстава для її задоволення без перевірки дотримання процесуальних умов її подання.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду.
Колегія суддів не заперечує загальний висновок суду першої інстанції відносно того, що позивач має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. Водночас, під час постановлення оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не врахував положення частини другої статті 240 КАС України, згідно яких, залишення адміністративного позову без розгляду на підставі відповідної заяви позивача можливе лише до початку розгляду справи по суті.
Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка викладена в ухвалах від 22.02.2018 року по справі № 800/368/17 та від 07.02.2019 року по справі № 826/551/15.
У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи, що доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги Державної інспекції архітектури та містобудування України, скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.
Керуючись статтями 229, 242, 308, 311, 312, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Реалті" до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 320/37992/25 – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя Попова О.Г.

Суддя Оксененко О.М.

Суддя Чуприна О.В.