Справа № 351/1737/25 
Провадження № 22-ц/4808/622/26 
Головуючий у 1 інстанції МАРТИНЮК В. І. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:     Василишин Л.В., Баркова В.М.,
секретаря    Шемрай Н.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" на заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2026 року, ухвалене суддею Мартинюком В.І. в м. Снятин, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року ТОВ «Еліт Фінанс» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.11.2018 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт Кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки – фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором Банк виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідачки.
Відповідачка не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 23.02.2021 за кредитним договором загальна сума заборгованості склала 28 396,65 гривень.
22.02.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК Форт» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Форт».
23.02.2021 між ТОВ «ФОРТ» та ТОВ «ФК Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 01-23-02/21, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Посилаючись на те, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором Б/Н від 12.11.2018, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 28 396,65 грн заборгованості, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Заочним рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2026 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах з ОСОБА_1 , а саме не доведено факт надання позичальнику кредитних коштів за Договором Б/Н від 12.11.2018, утворення заборгованості у неї перед первісним кредитором. Також суд зазначив, що при дослідженні обставин справи в частині виникнення та, відповідно, обґрунтованості вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № Б/Н від 12.11.2018 судом з`ясовано, що позивачем не надано суду розрахунок заборгованості, який був складений первісним кредитором АТ «Альфа Банк» за Договором № Б/Н від 12.11.2018.
Також надана позивачем виписка по особовому рахунку відповідача за період з 12.11.2018 по 22.02.2021, складена АТ «Сенс Банк», не містить інформації про залишок заборгованості на момент укладення Договору факторингу (23.02.2021), а також порушення позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів та процентів за користування ними та, як наслідок, виникнення заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь кредитора, оскільки вказує тільки на те, що станом на 21.11.2019 заборгованість відсутня. Натомість, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним Договором Б/Н від 12.11.2018 складений після відступлення «ТОВ «ФОРТ» права вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не містить відомостей про надання на виконання умови договору грошових коштів ОСОБА_1 , їх отримання позичальником та неповернення у строки, визначені сторонами у договорі.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подав апеляційну скаргу.
Із висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки згідно практики Верховного Суду виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту АТ «Альфа Банк» на виконання своїх зобов`язань перед відповідачем. Просить надати оцінку випискам, які складені програмним забезпеченням АТ «Сенс Банк».
Зазначає, що заборгованість відповідача підтверджується у сукупності не тільки умовами кредитного договору, але й виписками по рахунку та розрахунком заборгованості, який зроблено на підставі вказаних документів, проте суд першої інстанції не надав належної оцінки цим доказам у сукупності.
Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Позиція інших учасників справи
Відповідач не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.11.2018 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №631047615 шляхом підписання відповідачкою угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 6) та підписання сторонами анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» (далі – Кредитний договір).
Кредитним договором визначено такі умови: Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн; Процентна ставка 26 % річних; Тип процентної ставки – фіксована; Обов`язковий мінімальний платіж - 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн ( ІІІ, ІV розділи Договору).
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_1 за кредитною карткою відповідачки за період з 12.11.2018 по 22.02.2021 первісний кредитор збільшив відповідачці кредитний ліміт до 5 000,00 грн (а.с 22-25).
Вказана виписка містить інформацію про здійснені операції по рахунку з 12.11.2018 по 22.02.2021. 
Водночас, у виписці зазначено, що кінцевий залишок становить 0 грн, кінцева заборгованість зі сплати комісійних відсотків становить 0 грн.
22 лютого 2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК Форт» укладено договір факторингу №1, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Форт» (а.с. 8-12). В порядку та на умовах, визначеним цим Договором, Фактор зобов`язується грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників за Договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 До Договору (п.2.1 Договору).
Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників від 22 лютого 2021 року до Договору факторингу № 1 від 22.02.2021 АТ «Альфа-Банк» передало, а ТОВ «ФК Форт» прийняло Реєстр боржників від 22.02.2021, складений за формою до Договору (а.с.13).
Відповідно до платіжної інструкції № 35 від 23.02.2021 ТОВ «ФК Форт» здійснило на користь АТ «Альфа-Банк» оплату згідно договору факторингу № 1 у сумі 14 235 001,00 грн (а.с. 13 зворотна сторона).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 1 від 22.02.2021 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Форт» за Кредитним договором складає 28 396,65 грн, з яких: 23 878,53 грн – залишок по тілу кредиту, 0 грн – залишок по відсотках, 0 грн – залишок по комісії, 4 518,12 грн – залишок за штрафними санкціями (а.с. 20).
23 лютого 2021 року між ТОВ «Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 01-23-02/21, за умовами якого права вимоги за Кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» ( а.с. 14-18).
В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників за Договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 До Договору ( п.2.1 Договору).
Відповідно до платіжної інструкції № 129 від 23.02.2021 ТОВ «Форт» здійснило на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» оплату згідно договору факторингу № 01-23-02/21 у сумі 13 235 000,00 грн (а.с. 19).
Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників від 23 лютого 2021 року до Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 ТОВ «Форт» передало, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняло Реєстр боржників від 23.02.2021, складений за формою до Договору (а.с. 18).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Еліт Фінанс» складає 28 396,65 грн, з яких: 23 878,53 грн – залишок по тілу кредиту, 0 грн – залишок по відсотках, 0 грн – залишок по комісії, 4 518,12 грн – залишок за штрафними санкціями (а.с. 21).
Із розрахунку заборгованості за кредитним Договором № МТС - 631047615 від 12.11.2018, складеного ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», станом на 22.02.2021, вбачається, що загальна заборгованість  ОСОБА_1 складає 28 396,65 грн, з яких: 23 878,53 грн – залишок по тілу кредиту, 0 грн – залишок по відсотках, 0 грн – залишок по комісії, 4 518,12 грн – залишок за штрафними санкціями ( а.с. 26).
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 12.11.2018 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Водночас, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є помилковими, зважаючи на таке.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Суд апеляційної інстанції вважає, що цивільно-правові відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, не регулюються Законом України «Про електронну комерцію», на який є посилання у позовній заяві та у рішенні суду першої інстанції, оскільки оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, анкета-заява про акцент публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» та паспорт споживчого кредиту підписані власноручно позичальником ОСОБА_1 . Тому обґрунтування підстав позову у цій частині апеляційним судом не приймається.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції, допустивши неповне з`ясування обставин справи, дійшов помилкового висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах з ОСОБА_1 , а саме не доведено факт надання позичальнику кредитних коштів за Договором Б/Н від 12.11.2018, утворення заборгованості у неї перед первісним кредитором. 
Натомість судом апеляційної інстанції встановлено факт надання відповідачці кредитних коштів, однак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
В анкеті-заяві та оферті, які підписані відповідачкою, вона погодила такі умови: Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, % у розмірі 26% річних.
Умови щодо застосування штрафних санкцій відповідачка не погоджувала. У розділі ІV оферти зазначено, що «Обов`язковий мінімальний платіж пропоную встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за Кредитною лінією (далі – ОМП), але не менше 50 грн. Дату сплати ОМП пропоную визначати відповідно до умов Додатку №4 до Договору».
Водночас, жодного додатку №4 позивачем не долучено до матеріалів справи, тому не не доведено права на отримання від відповідачки будь-яких інших платежів, ніж передбачених договором процентів за користування кредитними коштами у розмірі 26 процентів річних.
Тому нараховані позивачем штрафні санкції за Кредитним договором у розмірі 4518,12 грн стягненню не підлягають.
Що стосується розміру процентів, на стягнення яких позивач має право, колегія суддів зазначає таке. 
Як уже зазначено вище, в анкеті-заяві та оферті відповідачкою погоджено розмір процентної ставки за Кредитним договором – 26 %.
Випискою по рахунку за Кредитним договором (а.с.22-25) підтверджується, що відповідачка користувалась кредитною карткою, знімала кредитні кошти та частково їх повертала, а також користувалася платіжною карткою для оплати товарів і послуг.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що АТ «Сенс Банк» був правонаступником АТ «Альфа-Банк» на день надання виписки по рахунку. Найменування АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Сенс Банк», код ЄДРПОУ 23494714.
В оскарженому рішенні місцевий суд зазначив про те, що надана позивачем виписка по особовому рахунку відповідача за період з 12.11.2018 по 22.02.2021, складена АТ «Сенс Банк», не містить інформації про залишок заборгованості на момент укладення Договору факторингу (23.02.2021), а також порушення позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів та процентів за користування ними та, як наслідок, виникнення заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь кредитора, оскільки вказує тільки на те, що станом на 21.11.2019 заборгованість відсутня. Натомість, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним Договором Б/Н від 12.11.2018 складений після відступлення «ТОВ «ФОРТ» права вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не містить відомостей про надання на виконання умови договору грошових коштів ОСОБА_1 , їх отримання позичальником та неповернення у строки, визначені сторонами у договорі.
Таке твердження суду є помилковим, зумовлене неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, оскільки місцевий суд взяв до уваги кінцевий залишок на 21.11.2019 року, тоді як у цій же виписці зазначено, що пізніше - 21.02.2021 відбулося «Згортання активу у зв`язку з продажем згідно дог. Факторингу 1 ФК «Форт» від 22.02.2021», залишок заборгованості на 21.02.2021 року складає 23878,53 грн, зокрема, прострочена заборгованість по овердрафтуу - 10394,40 грн, прострочена заборгованість – 13000 грн, овердрафт з рахунку – 484,13 (а.с.24 зворотна сторона).
У постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19 Верховний Суд роз`яснив, що у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-4 (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-и (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. 
Таким чином, надані позивачем виписки, сформовані АТ «Сенс Банк», по рахунку відповідачки ОСОБА_1 є доказами видачі кредиту АТ «Альфа Банк» на виконання своїх зобов`язань перед відповідачкою. 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). 
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Отже, враховуючи вищезазначене, заборгованість ОСОБА_1 підтверджується у сукупності не тільки умовами кредитного договору, але й виписками по рахунку та розрахунком заборгованості.
Однак суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам у сукупності.
Із виписки по рахунку судом апеляційної інстанції встановлено та обчислено загальний розмір заборгованості за Кредитним договором в сумі 11206,03 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, та складається із: тіла кредиту – 7400 грн та процентів за Кредитним договором – 3806,03 грн. 12.11.2018 – відповідачці встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн (а.с.22 перший запис у виписці по рахунку).
Розрахунок суду апеляційної інстанції здійснений за кожний місяць (оскільки проценти нараховувалися щомісячно, то вказується загальна сума коштів знятих та повернутих за останній місяць) і має такий вигляд.
У листопаді 2018 року, починаючи з 13.11.2018 – знято 4000 грн, повернуто загалом 5270 грн, залишок власних коштів 1270 грн.
Станом на 13.12.2018 – знято 6020 грн, повернуто 895 грн;
Станом на 13.01.2019 – знято 194 грн, повернуто 495 грн, прострочка 3895 грн, 31 день, 3895*26%/100/365*31=86,01 грн процентів;
Станом на 13.02.2019 – знято 0 грн, повернуто 0 грн, прострочка 4156 грн, 28 днів, 4156*26%/100/365*28=82,89 грн процентів;
Станом на 13.03.2019 – знято 2476 грн, повернуто 2483,50 грн, прострочка 4156 грн (тіло кредиту), 31 день, 4156*26%/100/356*31=91,77 грн процентів;
Станом на 13.04.2019 – знято 652,49 грн, повернуто 1290 грн, прострочене тіло 4148,5 грн, 30 днів, 4148,5*26%/100/365*30=88,65 грн процентів;
Станом на 13.05.2019 – знято 603,36 грн, повернуто 695 грн, прострочене тіло 3510,99 грн, 31 день, 3510,99*26%/100/365*31=77,53 грн процентів;
Станом на 13.06.2019 – знято 5202 грн, повернуто 595 грн, прострочене тіло 3419,75 грн, 30 днів, 3419,75 грн *26%/100/365*30=73,08 грн процентів;
Станом на 13.07.2019 –знято 0 грн, повернуто 0 грн, прострочене тіло 8026,75 грн, 31 день, 8026,75*26%/100/365*31=177,25 грн процентів;
Станом на 13.08.2019 – знято 3049,12 грн, повернуто 1393 грн, прострочене тіло 8026,75 грн, 31 день, 8026,75*26%/100/365*31=177,25 грн процентів;
Станом на 13.09.2019 – знято 2583 грн, повернуто 2234,75, прострочене тіло 9682,87 грн, 31 день, 9682,87*26%/100/365*31=206,92 грн процентів;
Станом на 13.10.2019 – знято 1 грн, повернуто 0 грн, прострочене тіло 10031,22 грн, 31 день, 10031,22*26%/100/365*31=221,51 грн процентів;
Станом на 13.11.2019 – знято 0 грн, повернуто 2208,90 грн, прострочене тіло 7400,32 грн, 30 днів, 214,31 грн процентів.
Разом сума процентів за вищевказаний період (13.11.2018-13.11.2019) складає 1497,23 грн.
З 13.12.2019 по 22.02.2021, тобто 438 календарних днів, тіло кредиту було сталим та складало 7400 грн (прострочене тіло кредиту), оскільки відповідачка не здійснювала жодних погашень та не знімала кредитні кошти, тому за вказаний період розмір процентів за користування Кредитним договором відповідно до погоджених відповідачкою умов складає 2308,80 грн (7400*26/100/365*438=2308,80 грн процентів).
Загальна заборгованість за процентами за користування кредитними коштами відповідно до погоджених відповідачкою умов за період з 13.11.2018 до 22.02.2021 складає 3806,03 грн (1497,23+2308,80=3806,08).
З огляду на викладене, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 7400 грн, заборгованість за процентами у розмірі 3806,03 грн, а всього 11206,03 грн.
Вищевказане залишилось поза увагою місцевого суду, який неповно дослідив виписку по рахунку, не врахував розрахунок заборгованості, тому його висновок про відмову у задоволенні позову є неправильним.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи усе вищезазначене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 7400 грн і заборгованості за процентами у розмірі 3806,03 грн, а всього 11206,03 грн.
Щодо судових витрат
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Так, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн (а.с.4), а також понесено витрати за надання правничої допомоги у розмірі 9200 грн (а.с.31).
За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4542 грн.
Позовні вимоги судом апеляційної інстанції задоволено на 39% (11206,03 грн/28396,65 грн), тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню частково судовий збір, сплачений за подання позову, в розмірі 1180,92 грн (3028*39%) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1771,38 грн (4542*39%), а всього 2952,30 грн.
Колегія суддів вважає, що судові витрати за надання правничої допомоги, які понесені позивачем, підлягають відшкодуванню відповідачкою частково у розмірі 1638 грн, зважаючи на таке.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2024 №686/5757/23 виснувала, що в частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.
У додатковій постанові від 19.02.2020 №755/9215/15-ц та постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18). Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 у справі №681/947/24, постанові Верховного Суду 16 березня 2026 року у справі № 522/7662/23.
Правнича допомога у цій справі надавалася позивачу адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною на підставі договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 (а.с.27-28).
Остаточний детальний опис робіт, виконаних адвокатом, наведений в акті №4 приймання-передачі наданих послуг, складеному 02.06.2025 року, де вказано, що адвокатом позивачу надані послуги на загальну суму 9200 грн (а.с.28 зворотна сторона).
Пунктом 3.1. договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 визначено, що вартість послуг Адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого Адвокатом часу на надання послуг становить 2000 грн без ПДВ. Конкретні суми до оплати наводяться у Акті (актах) приймання-передачі наданих послуг, надісланих Адвокатом та погоджених із Клієнтом.
Згідно з актом №4 приймання-передачі наданих послуг, складеним 02.06.2025 року, Адвокат надав, а Клієнт (позивач ТОВ «ФК Еліт Фінанс») прийняв такі юридичні послуги відповідно до договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року по справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором:
1)Первинна консультація, 0,5 год вартістю 1000 грн;
2)Правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, 2 год вартістю 4000 грн;
3)Підготовка та подання позовної заяви 2,1 год вартістю 4200 грн.
Всього 9200 грн.
Вартість вказаних послуг позивачем оплачено, що підтверджується платіжною інструкцією №2742 від 10 червня 2025 року (а.с.31).
Колегія суддів вважає, що позивачем документально доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу у розмірі 9200 грн, водночас, враховуючи докази, які є у матеріалах справи, зважаючи на перелічені у частині третій статті 141 ЦПК України критерії, а саме обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, у цій справі є підстави для зменшення розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, до 4200 грнн, що відповідає засадам розумності та справедливості.
При цьому, колегія суддів керується такими мотивами.
Первинна консультація, 0,5 год вартістю 1000 грн та правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, 2 год вартістю 4000 грн не є необхідними та неминучими витратами, оскільки ця справа є малозначною та не вимагала від адвоката кількості часу, зазначеного в акті, тобто 4,6 год.
Це кредитний спір, правовідносини за яким є чітко врегульовані національним законодавством, а судова практика у таких спорах є стабільною та однозначною, тому посилання в адвокатом в акті на «правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини». Крім того, у позовній заяві немає аналізу жодного рішення Європейського Суду з прав людини та жодного правового висновку Верховного Суду. Більше того, судом апеляційної інстанції встановлено, про що зазначено вище, що посилання в позовній заяві на норми Закону України «Про електронну комерцію» є помилковими. Вказане свідчить про поверхневий підхід адвоката до надання правничої допомоги у цій справі.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є завищеною, не відповідає критеріям розумності та співмірності і позовними вимогами у цій справі, оскільки містить посилання на послуги, які адвокатом фактично не виконувалися, а якщо і виконувалися, то не є обов`язковими та неминучими у цій справі.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у цій справі необхідними є витрати за надання правничої дороги позивачу у розмірі 4200 грн за підготовку та подання позовної заяви. Усі інші витрати (первинна консультація, правовий аналіз) не підлягають відшкодуванню, оскільки не є неминучими та необхідними.
Крім того, враховуючи часткове задоволення позову на 39% витрати за надання правничої допомоги (4200 грн) підлягають пропорційному відшкодуванню, а тому з відповідачки на користь позивача, з урахування часткового задоволення позову, необхідно стягнути 1638 грн витрат за надання правничої допомоги (4200*39%=1638).
Отже, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у цій справі, що складають із судового збору та витрат за надання правничої допомоги, у загальному розмірі 4590,30 грн (1180,92+1771,38+1638=4590,30).
Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, проте у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" задовольнити частково.
Заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40340222, адреса: м. Київ, пл. Солом`янська, 2) заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 7400 грн і заборгованість за процентами у розмірі 3806,03 грн, а всього 11206,03 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40340222, адреса: м. Київ, пл. Солом`янська, 2) судові витрати у загальному розмірі 4 590 грн 30 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий        І.О. Максюта
Судді:         Л.В. Василишин
В.М. Барков

Повний текст постанови складено 29 червня 2026 року