Справа № 127/22739/25
Провадження № 2/127/4770/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2026  Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту родинних відносин,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_3 з позовом про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, однак позивачка не може оформити спадкові права у нотаріальному порядку через невірне зазначення відомостей про батька у свідоцтві про народження. 
Позивачка зазначала, що ОСОБА_5 за життя визнавав її своєю донькою, проживав разом із нею та матір`ю однією сім`єю, брав участь у її вихованні та утриманні, а після його смерті приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу заведено спадкову справу. У ході розгляду справи представником позивачки заявлено клопотання про заміну первісного відповідача — Вінницької міської ради — на належного відповідача ОСОБА_4 , яка є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку із чим ухвалою суду здійснено заміну неналежного відповідача.
Просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її рідним батьком.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав за обставин, викладених ним в позові, просить суд позов задовольнити.
Представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_2 позов не визнала, вважає його необґрунтованим та не доведеним, просить в його задоволенні відмовити.
Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положеннями частин першої, восьмої та дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.02.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Вінниці, при цьому батьком дитини у свідоцтві зазначено ОСОБА_6 , а матір`ю — ОСОБА_7 ( а.с.46).
Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису №590 від 04.03.2003 року вбачається, що відомості про батька дитини внесено на підставі заяви матері відповідно до ст.135 СК України, а графа щодо місця проживання батька не заповнена за відсутності відповідних даних ( а.с.216).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років ( а.с.34).
З матеріалів спадкової справи вбачається, що 20.07.2022 року ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , посвідчену консульською установою України у Республіці Польща ( а.с.43).
Довідкою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. від 03.02.2022 року підтверджується відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_5 та зазначено, що заяву про прийняття спадщини подала, зокрема, ОСОБА_4 ( а.с.41).
На підтвердження факту сімейних відносин між позивачкою та померлим судом досліджено фотознімки, на яких зафіксовано спільне перебування ОСОБА_5 , позивачки та її матері у різні періоди життя, у тому числі під час сімейних свят та відпочинку ( а.с.6-17).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Як убачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин, а саме факту, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її батьком. Необхідність встановлення такого факту позивачка обґрунтовує неможливістю реалізувати свої спадкові права після смерті ОСОБА_5 у позасудовому порядку, оскільки у свідоцтві про народження позивачки відомості про батька були внесені за прізвищем матері — ОСОБА_8 , а не за фактичним прізвищем померлого — ОСОБА_9 .
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, у зв`язку із чим позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Разом із тим оформлення спадкових прав позивачки у нотаріальному порядку ускладнене відсутністю документального підтвердження її родинного зв`язку з померлим саме як із батьком.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами. 
Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, факт родинних відносин між позивачкою та померлим ОСОБА_5 має для позивачки юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить можливість підтвердження її статусу спадкоємця та реалізація права на спадкування після смерті особи, яку вона вважає своїм батьком.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду в порядку окремого або позовного провадження. При цьому доказами у таких справах можуть бути будь-які відомості, що підтверджують походження дитини від певної особи.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб — спадкоємців.
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
Таким чином, встановлення факту, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3 , безпосередньо впливає на обсяг спадкових прав позивачки, оскільки у разі підтвердження такого факту вона належить до спадкоємців першої черги за законом.
Зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Вінниці, її матір`ю зазначена ОСОБА_7 , а батьком — ОСОБА_6 . Разом із тим із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що відомості про батька дитини були внесені за заявою матері відповідно до ст. 135 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Отже, внесення відомостей про батька позивачки у порядку ст. 135 СК України саме по собі не підтверджує і не спростовує біологічного походження дитини від конкретної особи, а лише свідчить про спосіб державної реєстрації народження дитини за відсутності на той час спільної заяви батьків або рішення суду. Така обставина не позбавляє особу права доводити у судовому порядку факт походження від певної особи або факт родинних відносин із нею.
Суд бере до уваги, що позивачка народилася у період, коли, за її твердженнями та показаннями свідків, її мати ОСОБА_7 перебувала у фактичних сімейних відносинах із ОСОБА_5 . 
Допитана у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, мати позивачки ОСОБА_7 повідомила суду про обставини своїх стосунків із ОСОБА_5 , народження доньки, а також про те, що саме ОСОБА_5 був батьком дитини, визнавав ОСОБА_10 своєю донькою, спілкувався з нею та брав участь у її житті.
Показання матері позивачки суд оцінює у сукупності з іншими доказами у справі. Хоча ОСОБА_7 є близькою особою позивачки, сам по собі цей факт не є підставою для відхилення її показань, оскільки вони є послідовними, деталізованими, узгоджуються з іншими допитаними свідками, письмовими доказами та фотоматеріалами.
У судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , заявлені стороною позивача, які підтвердили обставини спілкування ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , народження позивачки, сприйняття ОСОБА_5 позивачки як своєї доньки, його участь у її вихованні, сімейне спілкування та перебування у колі родини. Показання свідків між собою не суперечать, стосуються обставин, які вони сприймали особисто, та узгоджуються із загальною хронологією подій, викладеною позивачкою.
Суд враховує, що у справах цієї категорії факт родинних відносин може підтверджуватися не лише актовими записами цивільного стану, а й іншими доказами, зокрема показаннями свідків, фотознімками, документами спадкової справи, письмовими доказами, які у своїй сукупності дають можливість встановити наявність відповідного юридичного факту.
Надані суду фотознімки, на яких зафіксовано позивачку, її матір та ОСОБА_5 у сімейному оточенні, під час спільного відпочинку та сімейних подій, самі по собі не є безумовним доказом батьківства, однак у сукупності з показаннями свідків та іншими письмовими доказами підтверджують тривале сімейне спілкування між позивачкою та померлим, а також узгоджуються з доводами позивачки про те, що ОСОБА_5 визнавав її своєю донькою.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи. 
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, наявних у справі.
Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд виходить із того, що письмові докази підтверджують факт народження позивачки, спосіб внесення відомостей про батька за заявою матері, факт смерті ОСОБА_5 та відкриття спадщини після його смерті, показання свідків підтверджують фактичні сімейні відносини між матір`ю позивачки та ОСОБА_5 , народження позивачки від ОСОБА_5 та визнання ним позивачки своєю донькою, фотоматеріали узгоджуються із цими показаннями та підтверджують сімейний характер їх спілкування.
Посилання представника відповідача ОСОБА_4 на недоведеність позову суд оцінює критично, оскільки такі заперечення не спростовують сукупності доказів, поданих стороною позивача, та не містять переконливого обґрунтування неможливості встановлення відповідного факту. Відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів показання допитаних свідків, спростовували обставини фактичних сімейних відносин між матір`ю позивачки та ОСОБА_5 або свідчили про те, що ОСОБА_5 не визнавав позивачку своєю донькою.
Суд також враховує право ОСОБА_3  знати свого батька та можливість реалізувати спадкові права, а також беручи за основу римську максиму lurasanguinis nulloiure civilidirimi possunt(жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості), робить висновок що спірний факт не може бути підтверджений позивачкою в адміністративному чи нотаріальному порядку, оскільки наявний актовий запис про народження містить відомості, внесені відповідно до ст. 135 СК України, а встановлення факту родинних відносин із померлою особою, який має значення для спадкування, належить до компетенції суду.
Відповідно до положень статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є юридичні факти.
До конклюдентної дії у цивільному праві належать дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що поведінка ОСОБА_5 за життя свідчить про визнання ним батьківства відносно дитини ОСОБА_3 .
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачкою надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Встановлення цього факту має для позивачки юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_5 , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 11, 76, 293-294, 315, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.
Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення суду може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 19.05.2026 року.

Суддя: