ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 947/23278/20

провадження № 61-8476св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державний реєстратор Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко Сергій Олександрович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,
третя особа -Дачно-Садове товариство «Маяк-3»,
особа, яка подала касаційну скаргу, -  ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року, а також касаційну скаргу Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року у складі судді Огренич І. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року у складі колегії суддів: Назарової М. В., Коновалової В. А., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог 

У серпні 2020 року тимчасово виконуючий обов`язки керівника Одеської місцевої прокуратури № 1, правонаступником якої є Київська окружна прокуратура м. Одеси, звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченка С. О., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т. В., Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа - Дачно-Садове товариство (далі - ДСТ) «Маяк-3», про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання правочинів недійсними, скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта для експлуатації, приведення земельної ділянки до попереднього стану.

Позовна заява мотивована тим, що державним реєстратором Демченком С. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 37395074 від 04 жовтня 2017 року щодо садового будинку, загальною площею 291,2 кв. м, який розташований у АДРЕСА_1 , відкрито розділ на зазначений об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1369250451101 та зареєстровано право власності щодо зазначеного об`єкту за ОСОБА_3 (номер запису про право власності: 33372232) на підставі підробленого сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам серії ОД 002814 від 02 грудня 2009 року, тобто ОСОБА_3 не було подано всі передбачені чинним законодавством документи, які необхідні для проведення державної реєстрації речових прав на садовий будинок, що, на думку прокурора, виключає можливість державної реєстрації таких речових прав, як офіційного визнання і підтвердження державного факту виникнення прав на такі об`єкти нерухомості.
Прокурор вказував, що вищевказана реєстрація права власності за ОСОБА_3 на вказаний садовий будинок є незаконною, а всі подальші правочини із цим об`єктом, а саме: договір дарування від 24 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/2 частки садового будинку, який розташований у АДРЕСА_1 , та договір дарування від 24 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на 1/2 частки садового будинку, який розташований у АДРЕСА_1 , мають бути визнанні недійсними.

Ураховуючи наведене, прокурор просив суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченка С. О. від 04 жовтня 2017 року, індексний номер рішення 37395074 щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на садовий будинок, загальною площею 291,2 кв. м, розташований у АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним договір дарування 1/2 частини садового будинку від 24 вересня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В., та зареєстрованого у реєстрі за № 537, на підставі якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 1/2 частки садового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним договір дарування 1/2 частини садового будинку від 24 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В., та зареєстрованого у реєстрі за № 538, на підставі якого, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 1/2 частки садового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконним та скасувати рішення індексний номер 51872084, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. 03 квітня 2020 року щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на садовий будинок, загальною площею 178 кв. м, житловою площею 50,4 кв. м, який розташований у АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконним та скасувати рішення індексний номер 51872084, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. 03 квітня 2020 року щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок, загальною площею 162,2 кв. м, житловою площею 37,6 кв. м, який розташований у АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконним та скасувати повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД061201690826 від 17 червня 2020 року;
- визнати незаконним та скасувати декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД141201760758 від 24 червня 2020 року;
- припинити права власності на садовий будинок загальною площею 178 кв. м, житловою площею 50,4 кв. м, розташований у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2065476451101) за ОСОБА_2 ;
- припинити права власності на садовий будинок загальною площею 162,2 кв. м, житловою площею 37,6 кв. м, розташований у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2065488151101) за ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_2 привести земельну ділянку загальною площею 178 кв. м, розташовану у АДРЕСА_1 до попереднього стану, шляхом знесення розташованого на ній самочинно збудованого садового будинку;
- зобов`язати ОСОБА_1 привести земельну ділянку загальною площею 162,2 кв. м, розташовану у АДРЕСА_1 до попереднього стану, шляхом знесення розташованого на ній самочинно збудованого садового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року позовні вимоги Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченка С. О., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т. В., Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання правочинів недійсними, скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта для експлуатації, приведення земельної ділянки до попереднього стану залишено без задоволення.

Рішення районного суду мотивовано тим, що державний реєстратор під час реєстрації права власності за первісним набувачем діяв виключно у межах та у спосіб, визначений Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а наданий йому сертифікат не визнаний недійсним, таке рішення внесенням відповідного запису до державного реєстру вичерпує свою дію, а обраний позивачем спосіб захисту - про скасування рішення про державну реєстрацію права власності - не відповідає способам захисту права і є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки позовні вимоги про визнання недійсними наступних договорів відчуження спірного нерухомого майна є похідними, то вони також не підлягають задоволенню.
У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що спірні об`єкти є самочинними та не були введені в експлуатацію, а у дозвільних документах зареєстровані повідомлення про початок будівельних робіт та декларація про готовність об`єкта до експлуатації з реконструкції садового будинку під житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами без зміни зовнішніх геометричних параметрів фундаментів у плані на об`єкт, відповідно, він не є самочинним, а реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення.
Оскільки позовні вимоги про припинення права власності на садовий будинок є похідними, то підлягають задоволенню лише у разі визнання задоволення вимоги щодо визнання незаконним та скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, матеріали справи не містять приписів про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Отже, для застосування положень частини сьомої статті 376 ЦК України суд не встановив видання відповідачам приписів, можливості перебудови об`єкту та відмови осіб від такої перебудови.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченка С. О., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т. В., Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання правочинів недійсними, скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта для експлуатації, приведення земельної ділянки до попереднього стану задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 привести земельну ділянку, розташовану за адресою 
АДРЕСА_1 , до попереднього стану, шляхом знесення розташованого на ній самочинно збудованого садового будинку загальною площею 178 кв. м.
Зобов`язано ОСОБА_1 привести земельну ділянку, розташовану за адресою: 
АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом знесення розташованого на ній самочинно збудованого садового будинку загальною площею 162,2 кв. м.
У іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання стягнення судового збору.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення про передання у користування/власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки Одеська міська рада не приймала, тому вказана земельна ділянка є власністю територіальної громади м. Одеси, а побудована на ній спірна будівля, згодом поділена та відчужена ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на підставі цивільно-правових угод, є самочинною.
При цьому, апеляційний суд вказав, що належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Решта позовних вимог прокурора є неефективним способом захисту порушених прав територіальної громади, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні таких вимог, у іншій частині оскаржувану постанову залишити без змін.

У касаційній скарзі  ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року в частині задоволених вимог та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року в частині задоволених вимог та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі  ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року в частині задоволених вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити.

У касаційній скарзі Одеська міська рада, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року 
та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов прокурора повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги 

Касаційна скарга   ОСОБА_2 , мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що відсутній предмет спору, оскільки ще до подання позову прокурором спірний об`єкт нерухомого майна, який прокурор просить знести, був об`єднаний з іншим об`єктом нерухомості, який має іншу адресу, іншу площу та технічні характеристики. На сьогодні існує об`єднаний житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_2 , загальною площею 400,5 кв. м. 
У державному реєстрі розділ щодо будинку АДРЕСА_1 , який апеляційний суд зобов`язав його знести, вже закрито.
При цьому, жодних претензій щодо законності будинку за адресою:  АДРЕСА_2 , ні прокурор, ні міська рада не заявляла.
Також вважає, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки він не здійснював будівництво спірного будинку.
Крім того, з 18 червня 2024 року власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 400,5 кв. м, є ОСОБА_4 , що не було враховано апеляційним судом.

Касаційна скарга  ОСОБА_4 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зобов`язав ОСОБА_2 знести будинок за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною площею 178 кв. м, який шляхом об`єднання з іншим нерухомим об`єктом був реконструйований в житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_2 , загальною площею 400,5 кв. м, та належить їй на праві приватної власності.
Вказує, що є добросовісним набувачем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 400,5 кв. м з 18 червня 2024 року, а судовим рішенням апеляційного суду ухвалено знести його частину. При цьому, що вона не була залучена до розгляду цієї справи.
Вважає, що є особою, яка не брала участі у справі, але суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не врахував доказів того, що спірні об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці, яка належить ДСТ «Маяк-3», а не Одеській міській раді. Тобто, жодних прав міської ради порушено не було.
Вважає, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки вона не здійснювала будівництва спірного будинку, а знесення можливо особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Касаційна скарга  ОСОБА_3 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що спірна земельна ділянка належить територіальній громаді міста Одеси, а міська рада не приймала рішення про її виділення, оскільки її було відведено ДСТ «Маяк-3» ще у 1988 році. 
Оскільки спірна земля була надана ДСТ «Маяк-3» у встановленому на той час законом порядку, то останнє є належним користувачем такої земельної ділянки до її переоформлення за чинним законодавством.
Вважає, що судом не правильно застосовано норми законодавства, оскільки до цих правовідносин необхідно застосовувати ЗК Української РСР, у редакції, чинній станом на 1988 рік.
При цьому, вказує, що станом на час виникнення спірних правовідносин він був членом ДСТ «Маяк-3» та вносив відповідні внески, тому законно користувався землею.

Касаційна скарга Одеської міської радимотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що вимоги прокурора про скасування реєстрацій та внесення змін в державний реєстр про права власності є неналежним способом захисту прав, оскільки, на думку заявника, прокурор заявив законні та обґрунтовані позовні вимоги, які всі разом в ефективний спосіб мали б захистити права територіальної громади міста Одеси. Відмовивши у задоволенні вимог про припинення права власності на самочинно збудовані будинки, суд, фактично, легалізував їх, оскільки реєстрація права власності на таке нерухоме майно залишилася чинною.
Посилається на відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду.
Районний суд дійшов помилкових висновків про недоведеність позовних вимог прокурора, які є законними та обґрунтованими.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У серпні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Одеської міської ради, в якому вказує що викладені у скарзі доводи є необґрунтованими, не впливають на розгляд справи по суті, тому просить залишити касаційну скаргу міської ради без задоволення.

У серпні 2025 року перший заступник керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси подав до Верховного Суду відзиви на касаційні скарги  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в яких зазначає, що викладені у скаргах доводи не спростовують правильність вирішення спору апеляційним судом, який забезпечив повний та всебічний розгляду справи, ухваливши законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, яке у повній мірі захистило права держави в особі територіальної громади міста Одеси, а доводи скаржників не впливають на правильність розгляду справи по суті, тому просить залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), у пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду подані 21 травня 2026 року ОСОБА_4 додаткові пояснення у справі, оскільки вони по суті є штучним поданням додаткових відзиву та касаційної скарги поза межами визначеного процесуального строку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 .

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 .

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Одеської міської ради.

12 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2026 року справу призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права 
без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 431/7386/19, від 13 лютого 2024 року у справі № 906/205/22, від 19 березня 2024 року у справі № 915/1439/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_4 вказує пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України, а саме: суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 916/1986/18, від 13 лютого 2024 року у справі № 906/205/22, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Також зазначає про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_3 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 12 грудня 2018 року у справі № 372/5636/13-ц, що передбачено пунктом 
1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень Одеська міська рада вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі 
№ 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 
2019 року у справі № 916/3156/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційні скарги  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Одеської міської радипідлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина четверта статті 389 ЦПК України).

Право на оскарження судових рішень особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, передбачено також положеннями статей 17, 18 ЦПК України.

Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права на касаційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись з урахуванням конкретних обставин справи та змісту судового рішення.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15, а також Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року в справі № 522/7758/14 та ухвалах від 20 січня 2021 року в справі № 202/2908/17, від 20 жовтня 2021 року в справі № 2-5986/11 та від 01 червня 2022 року в справі № 931/651/20.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, незалучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок. І такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, має безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 травня 2019 року в справі № 904/7274/17, від 09 липня 2019 року в справі № 01/1494 (14-01/1494), від 13 жовтня 2021 року в справі № 917/1697/20.

Отже, під час вирішення питання, чи прийнято оскаржуване рішення про права, обов`язки, свободи чи інтереси особи, яка не брала участі в справі, суд має з`ясувати, чи буде в зв`язку із прийняттям судового рішення з цієї справи таку особу наділено новими правами, чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав, свобод та/або обов`язків у майбутньому (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 548/1887/21 (провадження № 61-4306св23)). 

Незалучена до участі в справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її 1) право, 2) інтерес, 3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним (постанови Верховного Суду від 15 травня 2024 року в cправі № 914/2259/17 та від 13 травня 2024 року в cправі № 913/567/19).

Отже, наведеними нормами передбачено право особи подати касаційну скаргу на судове рішення, ухвалене за результатами розгляду спору у правовідносинах, учасником яких є заявник, або у якому містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, зважаючи на предмет і підстави позову.

Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).

У касаційній скарзі  ОСОБА_4 вказує, що суд апеляційної інстанції зобов`язав ОСОБА_2 знести будинок за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною площею 178 кв. м, який шляхом об`єднання з іншим нерухомим об`єктом був реконструйований в житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_2 , загальною площею 400,5 кв. м, та належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 18 червня 2024 року. При цьому її не було залучено до розгляду справи.

Судом встановлено, що до матеріалів справи в суді першої інстанції було долучено докази того, що спірний у цій справі будинок за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною площею 178 кв. м було об`єднано з будинком за адресою:  АДРЕСА_2 , загальною площею 247,6 кв. м, у результаті якого утворився новий об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , та закрито відповідні розділи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вказаних будинків (том 1, а. с. 306).

ОСОБА_4 до касаційної скарги долучила витяг з державного реєстру речових прав, відповідно до якого вона з 18 червня 2024 року є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 400,5 кв. м, на підставі договору дарування від 18 червня 2024 року.

Отже, на час розгляду справи судом першої інстанції учасникам справи та суду було відомо, що спірний у справі будинок за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною площею 178 кв. м було реконструйовано, шляхом об`єднання з іншим, та присвоєно нову адресу: АДРЕСА_2 , а на час вирішення справи та ухвалення судового рішення апеляційним судом від 03 червня 2025 року власником цього нерухомого майна була ОСОБА_4 , яка не брала участі у розгляді справи.

Тобто, судом апеляційної інстанції постановою від 03 червня 2025 року було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі, що є обов`язковою підставою для скасування такого судового рішення відповідно до пункту 8 частини першої статті 411 ЦПК України.

При цьому, решта касаційних скарг перевірятися не може, оскільки вони є взаємопов`язаними з касаційною скаргою ОСОБА_4 , а також потребують надання Верховним Судом правової оцінки по суті спору, а суд касаційної інстанції не може давати оцінку законності й обґрунтованості судового рішення апеляційного суду по суті спору, враховуючи, що існує обставина, яка є обов`язковою підставою для скасування постанови апеляційного суду з направлення справи на новий розгляд.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, постанову апеляційного суду слід скасувати, а справу необхідно направити на новий розгляд.

Разом з тим, враховуючи, що справа направляється на новий розгляд через те, що ОСОБА_4 є власником спірного нерухомого майна, а, відповідно, має брати участь у справі, як відповідач, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі співвідповідачів на стадії апеляційного провадження у силу положень ЦПК України, з метою ефективного судового захисту та процесуальної економії, Верховний Суд вважає за доцільне вийти за межі вимог її скарги та скасувати також й рішення районного суду, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання складу учасників судового процесу та повного й всебічного розгляду справи по суті спору.

При цьому, Верховний Суд не враховує вимоги касаційної скарги ОСОБА_4 про направлення справи на новий розгляд тільки в частині задоволених позовних вимог, оскільки існує обов`язкова підстава для скасування судового рішення, а позовні вимоги по суті судом касаційної інстанції не перевірялися.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк