КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2739/25
Провадження № 2/488/580/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

19.06.2026 року         м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого судді Щеглової Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Чемерової Н.Ю.,
за участі: представника позивача Таворської К.В., відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи Мамонтової О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2025 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, у якій позивач просив позбавити батьківських прав:
- ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнути з відповідачки на користь законних представників дітей аліменти на їх утримання у розмірі 1/2 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення ними повноліття;
- ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача на користь законного представника дитини аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття;
- ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнути з відповідача на користь законного представника дитини аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначав, що на території Корабельного району міста Миколаєва проживає сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які перебувають у шлюбі. У родині виховуються троє малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька якої зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є ОСОБА_3 .
21.05.2025 службами у справах дітей Миколаївської міської ради та адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради спільно з фахівцем Миколаївського міського центру соціальних служб та представниками ювенальної поліції відвідана адреса: АДРЕСА_1 . Встановлено, що у помешканні незадовільні умови для проживання дітей, брудно, розкидані речі. У дітей відсутні окремі спальні місця. Речі першої необхідності в обмеженій кількості, продукти харчування, предмети гігієни, іграшки для дітей відсутні. Оскільки існувала загроза життю і здоров`ю дітей, розглядалося питання про негайне відібрання дітей від батьків. Однак мати зобов`язалася в десятиденний термін усунути всі негаразди, тому написала заяву про тимчасове влаштування дітей до закладу охорони здоров`я з метою медичного обстеження. Під час оформлення дітей до лікувального закладу у них виявлено педикульоз. Матері надано консультативно-правову допомогу, запропоновано соціальний супровід Миколаївського міського центру соціальних служб з метою оформлення документів та декларування дітей у лікаря-педіатра.
На момент звернення з позовом відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не вжили жодних заходів щодо покращення ситуації в родині, не виконали взяті на себе зобов`язання. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 змінили місце проживання і служба у справах дітей адміністрації Заводського району, до якої звернувся позивач не змогла провести роботу для вирішення подальшого перебування малолітніх дітей, оскільки зв`язку з відповідачами немає.
Діти не мають декларації з сімейним лікарем-педіатром, мати дітей державну соціальну допомогу на дітей не отримує, та відповідних звернень від неї не надходило.
Посилаючись на викладене, орган опіки та піклування просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому засіданні.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.
В судових засіданнях 06.05.2026 та 16.06.2026 представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.
У судовому засіданні 16.06.2026 відповідач проти позову заперечувала, позовні вимоги не визнавала, зазначила, що покращила свої житлові умови та матеріальне становище і просила не позбавляти її батьківських прав відносно малолітніх дітей.
Відповідач ОСОБА_3 у підготовчому провадженні зазначав про заперечення проти позову, в судові засідання під час розгляду справи по суті не з`являвся, посилаючись на проходження військової служби за мобілізацією.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся за відомим суду місцем реєстрації, конверти повернуті до суду з відміткою пошти «адресат відсутній».
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кропивницький народися ОСОБА_4 , про що Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області складено актовий запис № 206 від 12.02.2019, а Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 19.06.2025. Батьками дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, інформація про батька дитини внесена 12.02.2019 за спільною заявою матері та батька про визнання батьківства.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаїв народилася ОСОБА_5 , про що Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) складено актовий запис № 957 від 10.12.2020, а Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану повторно видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 18.06.2025. Батьками дитини зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, інформація про батька дитини внесена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
26.01.2023 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про що складений актовий запис № 50 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 12.06.2024.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Миколаїв народився ОСОБА_8 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) складено актовий запис № 512 від 07.11.2024, а Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану повторно видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 18.06.2025. Батьками дитини зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.06.2025 № 971 вирішено негайно відібрати дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 у батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та улаштувати дітей до КНП ММР «Міська дитяча лікарня № 2» для проведення медичного обстеження.
Згідно з висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 30.06.2025, вказаний орган вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 - відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 - відносно малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька.
Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з положеннями п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до п. 16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.
Дослідивши матеріали справи, відеоматеріали надані позивачем, вислухавши пояснення сторін, свідка, суд дійшов висновку, що відповідачі як батьки малолітніх дітей протягом тривалого часу належним чином не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, безпеки дітей, систематично та протягом тривалого часу нехтують своїми батьківськими обов`язками та на сьогодні не можуть створити належні умови для проживання, виховання та утримання трьох малолітніх дітей.
Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка батьків малолітніх дітей суперечить вимогам ст. ст. 150, 152 СК України, та порушує їх право на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Суд під час судового розгляду встановив, і це не спростовує відповідач ОСОБА_1 та підтверджено дослідженим у судовому засіданні відеозаписом, що дійсно 21.05.2025 службами у справах дітей Миколаївської міської ради та адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради спільно з фахівцем Миколаївського міського центру соціальних служб та представниками ювенальної поліції була відвідане помешкання по АДРЕСА_1 , яке орендувала відповідач ОСОБА_1 . Діти за заявою ОСОБА_1 були поміщені до КНП ММР «Міська дитяча лікарня № 2». Актом обстеження умов проживання сім`ї від 21.05.2025 встановлено, що батьки не змогли створити належні умови для виховання та утримання дітей. Натомість ОСОБА_1 зобов`язалася у десятиденний термін усунути всі негаразди. Також матері була надана консультативно-правова допомога, запропоновано соціальний супровід Миколаївського центру соціальних служб.
Між тим, до сьогодні у суду відсутні відомості про те, що відповідач ОСОБА_1 виконала взяті на себе зобов`язання з покращення умов для проживання дітей.
Вказане доведено долученим до позовної листуванням між службою у справах дітей адміністрації Корабельного району та підрозділами національної поліції, КНП ММР «Міська дитяча лікарня № 2№, службою у справах дітей адміністрації Заводського району, Миколаївським міським центром соціальних служб (а. с. 28зв, 29-30), підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_10 , фахівця з соціальної роботи Миколаївського міського центру соціальних служб.
У судовому засіданні 18.06.2026 відповідач стверджувала, що наразі проживає за адресою АДРЕСА_2 , має всі умови для життя дітей, «дистанційно проходить військову службу та має підробітку у вигляді продажу взуття». У неналежній поведінці стосовно себе і дітей звинувачує ОСОБА_3 .
При цьому, не зважаючи на достатній час протягом судового розгляду та обізнаність щодо обставин спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 не змогла надати суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, не зверталася на стадії підготовчого провадження до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів, натомість намагалася затягувати судовий розгляд з надуманих причин. Надана відповідачем довідка КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» від 23.06.2025 № 787 та письмові заперечення відповідача, надіслані до суду 23.03.2026 не є належними і допустимими доказами та не приймаються судом. 
Відповідач ОСОБА_3 , згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 22.02.2026 № 54, який вважається таким, що самовільно залишав військову частину НОМЕР_6 згідно з Тимчасовим алгоритмом дій посадових осіб стосовно прийому військовослужбовців , які повернулися для проходження військової служби до Збройних Сил України, зарахований до тимчасово прибулого особового складу військової частини НОМЕР_5 . Вказані обставини не є перешкодою для судового розгляду справи у його відсутність, оскільки відповідач мав достатньо часу для надання доказів на спростування позовних вимог однак належним чином не реалізував роз`яснені йому судом процесуальні права та обов`язки. Також викладене не спростовує обставин, які стали підставою для вилучення дітей з сім`ї, оскільки поведінка відповідача загрожувала безпеці та здоров`ю дітей, що підтверджується, крім іншого, повідомленням начальника СЮП ВП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області (а. с. 26).
Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 визнав батьківство, однак з дитиною не проживає, не спілкується тривалий час, не допомагає матеріально, його фактичне місцезнаходження не встановлено.
За таких обставин суд вважає, що на сьогодні відсутні докази того, що відповідачі здатні належним чином виконувати свої батьківські обов`язки стосовно малолітніх дітей та здатні усвідомлено змінити свою поведінку в кращу сторону.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини».
На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не здатні забезпечити потреби своїх дітей, порушують права дитини на належне батьківське виховання та належним чином не виконують батьківських обов`язків.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність дій відповідачів щодо неналежного виконання ними батьківських обов`язків по відношенню до дітей.
На переконання суду, позбавлення відповідачів батьківських прав насамперед слугує захисту прав та інтересів дітей.
До того ж, з огляду на положення ст. 169 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав не є остаточним. Вказана норма надає матері, батькові, позбавленим батьківських прав можливість звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 
Згідно зі ст. 180, ч. ч. 1-2 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Якщо згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 ЦК України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником.
Якщо за рішенням суду дитина передається до відповідного дитячого закладу, то поширеною є думка про те, що аліменти не можуть стягуватися на користь такого закладу. Адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону від 13.01.2005 № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Крім того, практично не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину.
Згідно з ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Такий механізм є оптимальним з точки зору забезпечення інтересів дитини та належного використання стягнутих аліментів, але не існує визначеного механізму створення таких рахунків та перерахування коштів на них, і тому, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, переданої до органу опіки та піклування для влаштування в державний дитячий заклад, суди переважно зобов`язують батьків перераховувати аліменти на користь органів опіки та піклування або інших державних установ. За відсутності передбаченого законом механізму перерахування аліментів на особистий рахунок дитини така практика вбачається правильною.
Відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України, на органи опіки та піклування, покладаються обов`язки за заявою платника аліментів або за власною ініціативною перевіряти цільове витрачання аліментів.
Згідно з ч. 2 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом.
В силу ч. 2 ст. 244 СК України саме орган опіки та піклування вирішує питання про призначення дитині опікуна або піклувальника, також нормою ст. 246 СК України, на орган опіки та піклування покладається контроль за умовами утримання, навчання та виховання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.
Відповідно до ст. 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у закладах охорони здоров`я, навчальному, або іншому дитячому закладі, функцію опікуна або піклування щодо неї покладається на адміністрацію цього закладу.
Зважаючи на вищевикладені норми СК України, та системний аналіз глави 15, глав 16 та 19 СК України, суд дійшов висновку, що аліменти можуть стягуватися з батьків, або інших осіб, на утриманні яких перебувала дитина, у встановленому законом порядку на користь іншої особи, або закладу, відповідно до ст. 245 СК України, яка має права опікуна або піклувальника відносно неповнолітньої особи.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також враховуючи положення ст. 183 СК України, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити, та стягувати:
- з ОСОБА_1 на користь законних представників малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на їх утримання у розмірі 1/2 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2025 і до досягнення дітьми повноліття;
- з ОСОБА_2 на користь законного представника дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття;
- з ОСОБА_3 на користь законного представника дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. 
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір по 2018,67 грн. з кожного.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України проголошення рішення суду відкладене до 19.06.2026.
Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 155, 164-166, 170 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 14, 259, 263-265, 268, 273, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягувати з ОСОБА_1 на користь законного представника, до якого будуть влаштовані малолітні діти аліменти на утримання малолітніх дітей  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.07.2025 й до досягнення ними повноліття.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_2 на користь законного представника, до якого буде влаштована малолітня дитина, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття;
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягувати з ОСОБА_3 на користь законного представника до якого буде влаштована малолітня дитина, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2018 (дві тисячі вісімнадцять) гривень 67 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2018 (дві тисячі вісімнадцять) гривень 67 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2018 (дві тисячі вісімнадцять) гривень 67 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Повне найменування учасників справи:
Позивач орган опіки та піклування - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, код ЄДРПОУ 04056612.
Відповідачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .
Третя особа служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, адреса: м. Миколаїв, проспект Богоявленський, буд. 314, код ЄДРПОУ 23086665.
Повне рішення суду складено 19 червня 2026 року.

Суддя           Я.В. Щеглова