ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/342/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська бізнес група", вул.Галицька, буд. 7, с. Старі Кривотули, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77474 
до відповідача: Комунального підприємства "Коломия Екоагроліс", площа Відродження, буд. 14/2, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78203
про стягнення 139624,85 грн, а саме: 57829,63 грн - 3% річних, 81795,22 грн - інфляційних втрат.

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська бізнес група" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Комунального підприємства "Коломия Екоагроліс" про стягнення 139624,85 грн, а саме: 57829,63 грн - 3% річних, 81795,22 грн - інфляційних втрат.
Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень.
Позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг №1 від 12.03.2020, внаслідок чого у відповідача утворився борг. Обставини відсутності проведення розрахунку КП «Коломия Екоагроліс» за Договором надання послуг №1 від 12.03.2020 встановлені рішенням у справі №909/300/25.
З врахуванням наявності інших взаємовідносин сторін, ТОВ «Станіславська Бізнес Група» 29.01.2026 направила на адресу КП «Коломия Екоагроліс» заяву в порядку статті 601 ЦК України про зарахування зустрічних однорідних вимог. За наслідком подання такої заяви заборгованість КП «Коломия Екоагроліс» за Договором надання послуг №1 від 12.03.2020 зменшилась на суму зарахування у 1685698,11 грн. Заявою від 11.02.2026 №11/02/26 ТОВ «Станіславська Бізнес Група» провела зарахування решти суми заборгованості за Договором надання послуг №1 від 12.03.2020 на загальну суму 580209,05 грн.
Таким чином, у КП «Коломия Екоагроліс» була наявна заборгованість за Договором надання послуг №1 від 12.03.2020:
- у період з 20.05.2025 по 29.01.2026 – 2 657 446 грн 01 коп.;
- у період з 30.01.2026 по 11.02.2026 – 971747 грн 90 коп.;
- у період з 12.02.2026 по дату подання позову 17.03.2026 – 391538 грн 85 коп.
За несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачу нараховано 57829,63 грн - 3% річних, 81795,22 грн інфляційних втрат.

Позиція відповідача.
Відповідач проти позову заперечує, зазначає про те, що самі по собі позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від суми заборгованості є безпідставними, оскільки позивачем не доведено факт існування заборгованості та безспірність її розміру. Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги. 
Зазначає, що в межах господарської справи №909/66/24 неодноразово зверталась увага на те, що договір поставки від 12.03.2020, тобто який укладений в той же день, як і договір про надання послуг № 1, є основним договором. Договір про надання послуг №1 укладено між сторонами як похідний від договору поставки від 12.03.2020, є пов`язаним з ним та підлягає дослідженню в межах справи № 909/66/24.

Обставини справи, дослідження доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі №909/300/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська Бізнес Група" до Комунального підприємства "Коломия Екоагроліс" про стягнення 100935 грн 21 коп. 3% річних та 432910 грн 19 коп. інфляційних втрат за несвоєчасність проведення розрахунків за договором про надання послуг №1 від 12.03.2020 задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства «Коломия Екоагроліс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська Бізнес Група» 100935 грн 21 коп. 3% річних від суми заборгованості, 432910 грн 19 коп. інфляційних втрат, 6406 грн 20 коп. судового збору, 31000 грн. витрат на правову допомогу.
У вказаній справі судом встановлено, що 12.03.2020 між ТОВ «Станіславська Бізнес Група» (надалі - Позивач, «СБГ») та КП "Коломия Екоагроліс" (раніше - «Роздрібна торгово-закупівельна база громадського харчування») укладено Договір надання послуг №1.
Відповідно до п. 1.1 Договору, підрядник відповідно до умов цього Договору, зобов`язується надати комплекс послуг та робіт, а замовник прийняти виконані роботи і оплатити вартість послуг.
Відповідно до п. 1.2 Договору, виконання робіт здійснюється на сумарній площі земельних ділянок розміром не менше 707,84 га, що знаходяться на території Коломийської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області.
Відповідно до п. 5.2.3 Договору, розрахунки можуть проводитися не в грошовому вигляді шляхом відвантаження Підряднику сільськогосподарської продукції.
Послідовність здавання послуг Підрядником та прийняття їх результатів Замовником передбачена п. 6.1. 
Позивач на виконання умов договору виконав роботи на користь відповідача на загальну суму 2657446 грн 01 коп., що підтверджується замовленнями на виконання робіт (надання послуг) та актами приймання-передачі таких послуг:
1. за Актом №1 від 14.04.2020 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 1 059 717 грн 28 коп.;
2. за Актом №2 від 14.05.2020 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 160 648 грн 80 коп.;
3. за Актом №18 від 26.06.2020 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 142 500 грн 00 коп.;
4. за Актом №16 від 30.06.2020 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 160 740 грн 00 коп.;
5. за Актом №26 від 15.07.2020 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 231 898 грн 80 коп.;
6. за Актом №27 від 24.07.2020 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 100 320 грн 00 коп.;
7. за Актом №29 від 12.08.2020 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 246 398 грн 59 коп.;
8. за Актом №48 від 20.10.2020 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 160 648 грн 80 коп.;
9. за Актом №50 від 30.10.2020 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 394 573 грн 74 коп., які підписані сторонами та скріплені печатками. 
Відповідно до поданих документів сума заборгованість відповідача перед позивачем за Договором надання послуг №1 від 12.03.2020 складає 2657446 грн 01 коп.
01.02.2024 ТОВ «Станіславська Бізнес Група» направило «Коломия Екоагроліс» (раніше - «Роздрібна торгово-закупівельна база громадського харчування») вимогу оплати заборгованості за вих №01/02/24, на загальну суму 3787043 грн 19 к., яка залишена відповідачем без належного реагування.
Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Так, станом на день звернення до суду позивачем на суму заборгованості 2657446 грн 01 коп. нараховано інфляційні втрати в сумі 366075 грн 25 коп. та 3 % річних в сумі 87174 грн 74 коп., загальна сума яких становила 453249 грн 99 к.
За вказаних судом обставин, судом у справі №909/300/25 стягнуто з відповідача на користь позивача 100935 грн 21 коп. 3% річних від суми заборгованості, 432910 грн 19 коп. інфляційних втрат.

У справі № 909/342/26 позивачем заявлено до стягнення 57829,63 грн - 3% річних, 81795,22 грн - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення відповідачем оплати боргу за договором надання послуг №1 від 12.03.2020.
Судом встановлено, що 29.01.2026 позивач направила на адресу КП «Коломия Екоагроліс» заяву вих.№29/01/26 в порядку статті 601 ЦК України про зарахування зустрічних однорідних вимог.
За наслідком подання такої заяви заборгованість КП «Коломия Екоагроліс» за Договором надання послуг №1 від 12.03.2020 зменшилась на суму зарахування у 1 685 698,11 грн.
Також, заявою від 11.02.2026 №11/02/26 ТОВ «Станіславська Бізнес Група» провела зарахування решти суми заборгованості за договором надання послуг №1 від 12.03.2020 на загальну суму 580209,05 грн.
Таким чином, враховуючи зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами, борг за договором надання послуг №1 від 12.03.2020 становив:
- у період з 20.05.2025 по 29.01.2026 – 2657446 грн 01 коп.;
- у період з 30.01.2026 по 11.02.2026 – 971747 грн 90 коп.;
- у період з 12.02.2026 по дату подання позову 17.03.2026 – 391538 грн 85 коп.
Позивачем здійснено нарахування 57829,63 грн 3% річних та 81795,22 грн інфляційних втрат за період з 20.05.2025 по 17.03.2026 на суму боргу за договором надання послуг №1 від 12.03.2020 з урахуванням вищенаведених зустрічних однорідних вимог.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновки суду.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, що кореспондується положенням ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).
В силу приписів ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
В силу ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі №909/300/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська Бізнес Група" до Комунального підприємства "Коломия Екоагроліс" про стягнення 100 935 грн 21 коп. 3% річних та 432 910 грн 19 коп. інфляційних втрат за несвоєчасність проведення розрахунків за договором про надання послуг №1 від 12.03.2020 задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства «Коломия Екоагроліс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська Бізнес Група» 100 935 грн 21 коп. 3% річних від суми заборгованості, 432910 грн 19 коп. інфляційних втрат, 6406 грн 20 коп. судового збору, 31000 грн. витрат на правову допомогу.
Суд зазначає, що обставини щодо прострочення відповідачем виконання умов договору про надання послуг №1 від 12.03.2020, які встановлені в рішенні по справі №909/300/25, що набрало законної сили, є преюдиційними при розгляді даної справи.
Згідно частини статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Отже не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
При цьому, судом встановлено динаміку зменшення боргу за договором надання послуг №1 від 12.03.2020, враховуючи зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами.
Матеріалами справи та встановленими судом обставинами у справі №909/300/25 підтверджується замовленнями на виконання робіт (надання послуг) та актами приймання-передачі таких послуг, наявними в матеріалах справи, та невиконання відповідачем умов договору в частині його оплати. 
При цьому, незважаючи на заперечення позову, відповідачем не надано суду жодних доказів оплати боргу чи заперечення щодо його розміру. 
Посилання відповідача на розгляд справи №909/66/24 є необґрунтованим, адже предметом судового розгляду у справі №909/66/24 не стосується зобов`язань за договором надання послуг №1 від 12.03.2020.
Щодо твердження відповідача щодо необхідності звернення до суду із позовом про стягнення основної заборгованості, а вже потім 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає, про те, що такі доводи є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Отже, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховання 3% річних та інфляційні втрати є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Тому, враховуючи, що сума основного боргу залишається несплаченою, факт порушення грошового зобов`язання є триваючим. Це є єдиною та достатньою умовою для нарахування передбачених законом 3% річних та інфляційних втрат.
Судом встановлено, що розрахунки 3% річних та інфляційних втрат позивачем здійснено арифметично та методологічно правильно. 
За наведеного, вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню. 
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. 
Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
За наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Судові витрати.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір слід покласти покласти на відповідача в повному обсязі.
Керуючись ст. 73, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська бізнес група" до Комунального підприємства "Коломия Екоагроліс" про стягнення 139624,85 грн.
Стягнути з Комунального підприємства "Коломия Екоагроліс", площа Відродження, буд. 14/2, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78203 (ідентифікаційний код 13654269) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська бізнес група", вул. Галицька, буд. 7, с. Старі Кривотули, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77474 (ідентифікаційний код 42027351) 57829 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн 63 коп. 3% річних, 81795 (вісімдесят одну тисячу сімсот дев`яносто п`ять) грн 22 коп. - інфляційних втрат, 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 29.06.2026.

Суддя Неверовська Л.М.