ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5948/25 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до правління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області щодо скасування статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області повернути мені статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та продовжити дію посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 , на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в період з 15.08.1997 по 30.04.2021 він проходив службу в органах МВС, МНС, ДІТБ, ДСНС України та 30 квітня 2021 року звільнений за станом здоров`я. Вказує, що 20.10.2000 будучи інспектором групи держпожнагляду по обслуговуванню сільської місцевості 15-ї самостійної державної пожежної частини, м. Ніжин, перебуваючи у званні лейтенанта внутрішньої служби, під час виконання службових обов`язків отримав травму. З 14.05.2021 встановлена третя група інвалідності по причині травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків строком до 01.06.2022, а з цієї дати встановлена друга група інвалідності по причині травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків строком до 01.09.2024. Повторним оглядом МСЕК 05.12.2024 встановлена друга група інвалідності по причині травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків безстроково. Звернувшись до відповідача із заявою про продовження строку дії посвідчення особи з інвалідністю другої групи відповідно до п. 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни, листом від 23.01.2025 отримав відмову в продовженні дії посвідчення та скасуванні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області подало апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції не надано оцінку тому аргументу, що Управління у своїй діяльності керувалося роз`ясненням Міністерства у справах ветеранів України щодо правових підстав надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що визначальним є встановлення того, чи пов`язана інвалідність позивача з службових обов`язків поєднаним із безпосередньо участю у захисту Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, адже в іншому випадку особа не може вважатися інвалідом війни.
Апелянт також стверджує, що у разі закінчення терміну дії посвідчення та продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності, вклеюванню нового бланку із відповідними записами, передує встановлення чи особа має право на статус ветерана війни. У зв`язку із цим вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що Управління вже встановило статус інваліда, видавши відповідне посвідчення інваліда війни, не може свідчити про непослідовність дій органу державної влади.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивач на момент отримання травми не належав до осіб, начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 та від 18.11.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Від ОСОБА_1 до суду 20.10.2025 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що на час отримання травми у 2000 році служба в групі держпожнагляду по обслуговуванню сільської місцевості 15-ї самостійної державної пожежної частини входила до системи органів МВС України, а порядок проходження служби регламентувався Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим КМУ. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 15.08.1997 по 30.04.2021 проходив службу в органах МВС, МНС, ДІТБ, ДСНС України та наказом №28 о/с від 27.04.2021 звільнений з 30.04.2021 за підпунктом 3 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (за станом здоров`я) в спеціальному званні підполковник служби цивільного захисту, що підтверджується довідкою Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Чернігівській області № 22 від 27.04.2021.
Під час служби 20.10.2000 лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 , що займав посаду інспектора групи держпожнагляду по обслуговуванню сільської місцевості 15-ї самостійної державної пожежної частини, м. Ніжин, отримав травму під час виконання службових обов`язків, що підтверджується актом про обставини отримання поранення, контузії, травми, каліцтва.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №579 від 22.03.2021 Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України травма ОСОБА_1 , ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків та останній визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний.
З 14.05.2021 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності по причині травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків строком до 01.06.2022, а з цієї дати встановлена друга група інвалідності по причині травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків строком до 01.09.2024, що підтверджується відповідними довідками до акту огляду МСЕК.
Позивачу 19.08.2022 видано посвідчення серії НОМЕР_1 особи з інвалідністю 2 групи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. Термін дії посвідчення до 01.09.2024.
У подальшому, оглядом МСЕК, проведеним 05.12.2024 позивачеві з 01.09.2024 встановлена друга група інвалідності по причині травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків безстроково, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААД №045628.
Враховуючи вказану вище довідку до акту огляду МСЕК, якою безстроково встановлено другу групу інвалідності по причині травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, позивач 18.12.2024 звернувся до відповідача із заявою про продовження дії його посвідчення серії НОМЕР_1 особи з інвалідністю 2 групи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Листом від 23.01.2025 №01-17/07/369 Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області повідомило позивача про відмову в продовження дії посвідчення та скасування статусу особи з інвалідністю внаслідок війни встановлений рішенням Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради від 31.05.2021 згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в зв`язку з тим, що подані заявником документи не відповідають вимогам пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Такі обставини зумовили звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Статтею 4 Закону №3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни наведено у статті 7 Закону №3551-XII.
Так, відповідно до статті 7 цього Закону, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Надалі у цій статті Закону зазначено, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа, зокрема:
1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Тобто текстуальний аналіз статті 7 Закону №3551-XII доводить, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни прирівняні також ряд категорій осіб, які фактично не перебували у бойових діях.
Так, відповідно до п. 2 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю, зокрема, з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України видано позивачу свідоцтво про хворобу №579 від 22.03.2021, у якому комісія дійшла висновку: Травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 16).
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №045628 від 05.12.2024, вбачається, що ОСОБА_1 з 01.09.2024 встановлена друга група інвалідності безстроково. Причина інвалідності: травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 11).
Отже, матеріали справи підтверджують, що виявлена у позивача травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, що в силу положень п.2 ч.2 ст.7 Закону №3551 є підставою для визнання позивача особою з інвалідністю внаслідок війни.
Вказані вище медичні документи є чинними, прийняті уповноваженими на те органами, а доказів їх оскарження чи визнання такими, що не відповідають вимогам законодавства відповідачем надано не було.
З огляду на подані позивачем довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, Управлінням прийнято рішення від 31.05.2021 про видачу посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» згідно пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видане посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни» серії НОМЕР_1 від 31.05.2021, терміном до 01.06.2022.
У подальшому 19.08.2022 Управлінням також прийнято рішення про видачу вкладки до посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» згідно пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та вклеєно бланк - вкладку до посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни» серії НОМЕР_1 від 19.08.2022, терміном з 01.06.2022 до 01.09.2024.
Водночас, після переогляду ОСОБА_1 у 2024 році й встановлення останньому другої групи інвалідності із терміном дії безстроково відповідач відмовив у продовженні дії посвідчення й скасував статус особи з інвалідністю внаслідок війни, в той час як причина інвалідності в довідці до акту огляду МСЕК не змінилася.
Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області відмову мотивує тим, що законодавство не передбачає застосування до осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту поняття - особи рядового і начальницького складу органів МВС.
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 на момент отримання травми не належав до осіб, начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про пожежну безпеку», що діяв під час отримання позивачем травми, державна пожежна охорона формується на базі існуючих воєнізованої та професійної пожежної охорони органів внутрішніх справ України, входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і здійснює державний пожежний нагляд.
Згідно з статтею 17 Закону України «Про пожежну безпеку» особовий склад державної пожежної охорони поділяється на рядовий та начальницький. Йому видається формений одяг за зразками, що встановлюються Кабінетом Міністрів України для особового складу підрозділів внутрішньої служби. На нього поширюються і відповідні відзнаки. Особовий склад чергових підрозділів для роботи на пожежах забезпечується спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту. Особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони присвоюються відповідно до чинного законодавства спеціальні звання внутрішньої служби.
Порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (стаття 20 Закону).
Виходячи із зазначеного, в період проходження позивачем в 2000 році служби в групі держпожнагляду по обслуговуванню сільської місцевості 15-ї самостійної державної пожежної частини (на час отримання травми), вона входила до системи Міністерства внутрішніх справ України, а порядок проходження служби регламентувався Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.
Відтак посилання апелянта на ту обставину, що позивач не є суб`єктом за п. 2 частиною другою статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» суд вважає необґрунтованим.
Зазначене вище підтверджується тим, що Управлінням соціального захисту населення 31.05.2021 позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач набув статусу ветерана війни як інвалід війни ІІІ групи, яке було дійсне до 01.06.2022, тобто на період встановлення первинної інвалідності.
Тобто, станом на 31.05.2021 відповідачем тимчасово встановлено позивачу статус ветерана війни, який у подальшому продовжено видачею вкладки до посвідчення, терміном дії до 01.09.2024.
Окрім того, позивач до заяви від 18.12.2024 про продовження терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни долучив довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, виданої МСЕК №045628 від 05.12.2024 серії 12ААД, згідно з якою позивачу повторно встановлено II групу інвалідності, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, що також не заперечується апелянтом.
Отже, наявні всі підстави, передбачені п. 2 частиною другою статті 7 Закону №3551-XII для продовження позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у продовженні строку дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є необґрунтованою й такою, що порушує право позивача на одержання вказаного статусу та пов`язаного з ним соціального захисту.
На підставі аналізу обставин справи у контексті їх нормативного регулювання, колегія суддів дійшла висновку про непослідовність позиції Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, порушення принципів правової визначеності та пропорційності, що свідчить про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.
Доводи апелянта про те, що приймаючи рішення щодо скасування статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачу, відповідач керувався роз`ясненням Міністерства у справах ветеранів України від 17.01.2025 №1025/1.3/3.1-25, колегія суддів оцінює критично, виходячи із такого.
Листи міністерств не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.
Вказаний лист за своєю суттю є суб`єктивним роз`ясненням (індивідуальною думкою) державного органу, не відноситься до нормативно-правових актів, не є обов`язковим для застосування, а тому, не може визначати (встановлювати) права та обов`язки для фізичних чи юридичних осіб.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року у справі №620/5948/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова