Справа № 953/3676/26
н/п 2-а/953/104/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 травня 2026 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання - Кот Я.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор 2 взводу 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Босенко Наталія Сергіївна, про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Харкова із адміністративним позовом до ОСОБА_1 до Босенко Наталії Сергіївни інспектора 2 взводу 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, відповідно до якого просить: - звільнити його від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»;- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6838040 від 15.03.2026, складену інспектором 2 взводу 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Босенко Н.С., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень скасувати; - провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
В обґрунтування позову позивач вказує, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6838040 від 15.03.2026, складеною інспектором 2 взводу 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Босенко Н.С., його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень. У вказаній постанові зазначено такі фактичні обставини вчиненого проступку: 15.03.2026 11:39, м. Харків, вул. Соборності України, 245, водій, керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2.б ПДР України. З вказаною постановою не погоджується, вважає її незаконною. Вказує, що 15.03.2026 він дійсно рухався по вул. Соборності України від будинку №277 в сторону вулиці Леся Сердюка. Оскільки тільки рушив на автомобілі, то рухався з невеликою швидкістю, прогріваючи двигун. Під час його руху за ним рухалися працівники поліції на службовому автомобілі без увімкнених проблискових маячків. Перед перехрестям вул. Гв. Широнинців та вул. Соборності України, приблизно за 100 метрів, на поліцейському авто увімкнулися проблискові маячки синього кольору, після чого він увімкнув покажчик правого повороту та перелаштувався в праву смугу з метою надання переваги в русі автомобілю поліції. Вказане перехрестя перетнув на зелений сигнал світлофору та рухався в правій крайній полосі. Після проїзду перехрестя побачив в дзеркало заднього виду, що на поліцейському автомобілі увімкнений проблисковий маячок червоного кольору, після чого він увімкнув правий покажчик повороту та зупинився в найближчому дозволеному місці. Після зупинки до нього підійшли працівники поліції та сказали, що він не увімкнув покажчик повороту, але не сказали під час якого маневру. Він не погодився з ними та відносно нього розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зауважує, що жодних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення йому надано не було. Його доводи про увімкнення покажчика повороту під час перевлаштування у праву смугу були залишені поза увагою. Вказує, що він не здійснював жодних поворотів чи розворотів, а лише зупинився на вимогу патрульного автомобіля. Як вбачається зі змісту спірної постанови, до неї додається відео з нагрудного відеореєстратора №472966, яке йому не було надано для ознайомлення. Таким чином, відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та незаконно притягнуто його до відповідальності.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 26.03.2026, визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 31.03.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Босенко Наталії Сергіївни інспектора 2 взводу 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі залишено без руху, встановлено строк 7 (сім) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
06.04.2024 електронним шляхом до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви, разом із заявою про уточнення позовних вимог.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.04.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, призначено судове засідання.
04.05.2026 електронним шляхом до суду надійшов відзив представника відповідача Департаменту патрульної поліції - Федюка Д.В. на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Заперечуючи проти задоволення позову представник Департаменту патрульної поліції вказує, що Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на таке. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху. Особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством. Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. За приписами пункту 1.10 ПДР України, маневрування (маневр)- початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом. Відповідно до пункту 2.3 б) ПДР України, водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою. Пункт 9.1 ПДР України, встановлює вичерпний перелік попереджувальних сигналів, до яких, зокрема, належать сигнали, що подаються світловими покажчиками поворотів. Пунктом 9.2 б) ПДР України встановлено обов`язок для водіїв подавати сигнали світловими покажчиками поворотів відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. За приписами частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На виконання вищевказаного обов`язку Відповідачем надається до суду: Відеозапис з портативного відеореєстратора № 472966 (на якому зафіксовано розгляд справи відносно Позивача); Відеозапис з автомобільного відеореєстратора (зафіксовано факт порушення). Вважає, що вищевказані докази в повній мірі підтверджують наявність складу правопорушення в діях Позивача, а також спростовують доводи Позивача, які він вказує в позовній заяві. По тексту позовної заяви Позивач приводить, фактично, один аргумент, який, на думку Відповідача, не може бути підставою для задоволення позовних вимог. 3.1. «Жодних доказів вчинення правопорушення надано не було» Позивач стверджує, що йому не надали жодних доказів щодо порушення ним ПДР України. Однак, вказане твердження повністю спростовується відеозаписом з портативного відеореєстратора (07 хв. 30 сек.). На вказаному тайм-коді, чітко вбачається момент транслювання Позивачеві відеозапису з автомобільного відеореєстратора. Щодо тверджень Позивача про ненадання йому відеозапису з портативного відеореєстратора № 472966: вказаний запис фіксує безпосередньо процес спілкування та саму процедуру розгляду справи. Оскільки даний відеозапис створювався в режимі реального часу саме під час розгляду справи, його надання для ознайомлення в той самий момент було технічно неможливим, адже запис є результатом фіксації цієї процесуальної дії, а не доказом, що існував до її початку З урахуванням вищевказаного, дане твердження Позивача вважає спростованим. Беручи до уваги вищевказане, вважає, що накладення адміністративного стягнення на Позивача було проведено без порушень матеіального чи процесуального права, права Позивача, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності були реалізовані відповідно до його волевиявленння. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
У судове засідання, призначене на 07.05.2026, позивач не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку та належним чином, шляхом направлення ухвали від 13.04.2026 про відкриття провадження у справі, у якій зазначено дату, час і місце проведення судового засідання, яка доставлена до електронного кабінету позивача 16.04.2026. Причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції, у судове засідання, призначене на 07.05.2026, не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку та належним чином. 07.05.2026 до суду надійшла заява представника Департаменту патрульної поліції Федюка Д.В., відповідно до змісту якої вказує, що відповідач виклав свою позицію у відзиві на позовну заяву, підтримує її та заперечує проти задоволення позову. Просить суд розглянути справу з урахуванням вказаної позиції відповідача, за результатами чого в позові відмовити.
Третя особа інспектор 2 взводу 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Босенко Наталія Сергіївна, у судове засідання, призначене на 07.05.2026, не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку та належним чином. Причини неявки суду не відомі. 
Згідно із ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням ст.205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників за наявними матеріалами.
Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №6838040 від 15.03.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 15.03.2026 11:36:11 м.Харків, вулиця Соборності України, 245, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги пункту 9.2.б Правил дорожнього руху. Зазначений автомобіль був зупинений інспектором 2 взводу 6 роти 1 батальйону УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Босенко Н.С., яка 15.03.2026 об 11:50 розглянула справу та винесла постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн за порушення п. 9.2.б ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП. На підставі ст.307, ч.2 ст.308 КУпАП у разі несплати порушником штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу 1020 грн. До постанови додається відео з нагрудного відеореєстратора 472966, відео з реєстратора 70маі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України).
За п.1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст. 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Так, предметом даного спору є постанова серії ЕНА №6838040 від 15.03.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 510 гривень за порушення п.9.2.б ПДР України, а саме 15.03.2026 11:36:11 м.Харків, вулиця Соборності України, 245, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП. 
Відповідно до п.1.10 ПДР України - водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
В розділі 2 Правил дорожнього руху України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про дорожній рух», цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. 
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху. Особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. 
За приписами пункту 1.10 ПДР України, маневрування (маневр)- початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом. 
Відповідно до пункту 2.3 б) ПДР України, водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою. 
Пункт 9.1 ПДР України, встановлює вичерпний перелік попереджувальних сигналів, до яких, зокрема, належать сигнали, що подаються світловими покажчиками поворотів. 
Пунктом 9.2 б) ПДР України встановлено обов`язок для водіїв подавати сигнали світловими покажчиками поворотів відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. 
Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що не подання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку ч.2 ст.122 КУпАП.
Як вказує позивач у поданому до суду позові, 15.03.2026 він дійсно рухався по вул. Соборності України від будинку №277 в сторону вулиці Леся Сердюка. Оскільки тільки рушив на автомобілі, то рухався з невеликою швидкістю, прогріваючи двигун. Під час його руху за ним рухалися працівники поліції на службовому автомобілі без увімкнених проблискових маячків. Перед перехрестям вул. Гв. Широнинців та вул. Соборності України, приблизно за 100 метрів, на поліцейському авто увімкнулися проблискові маячки синього кольору, після чого він увімкнув покажчик правого повороту та перелаштувався в праву смугу з метою надання переваги в русі автомобілю поліції. Вказане перехрестя перетнув на зелений сигнал світлофору та рухався в правій крайній полосі. Після проїзду перехрестя побачив в дзеркало заднього виду, що на поліцейському автомобілі увімкнений проблисковий маячок червоного кольору, після чого він увімкнув правий покажчик повороту та зупинився в найближчому дозволеному місці. Після зупинки до нього підійшли працівники поліції та сказали, що він не увімкнув покажчик повороту, але не сказали під час якого маневру. Він не погодився з ними та відносно нього розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зауважує, що жодних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення йому надано не було. Його доводи про увімкнення покажчика повороту під час перевлаштування у праву смугу були залишені поза увагою. Вказує, що він не здійснював жодних поворотів чи розворотів, а лише зупинився на вимогу патрульного автомобіля. Як вбачається зі змісту спірної постанови, до неї додається відео з нагрудного відеореєстратора №472966, яке йому не було надано для ознайомлення.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування в адміністративних справах.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Частина 1 ст.76 КАС України, передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
За правилами п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція №1026) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Слід відзначити, що в силу вимог ст. 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).
Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З відтворених у судовому засіданні відеозписів з реєстратора з автомобіля працівників поліції та реєстратора, закріпленому на форменому одязі патрульного, який є додатком до відзиву на позовну заяву та відомості про відеозаписи зазначені в оскаржуваній постанові, вбачається, що 15.03.2026 об 11-39 зафіксовано рух транспортного засобу Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухається в крайній лівій смузі руху, за ним рухається автомобіль патрульної поліції. В подальшому зафіксовано, як транспортний засіб Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , починає змінювати напрямок руху, а саме здійснює маневр перестроювання з крайньої лівої смуги руху в крайню праву. Однак, при здійсненні даного маневру водієм не було ввімкнуто світловий покажчик повороту. В подальшому працівниками патрульної поліції ввімкнуто звуковий сигнал з метою зупинки водія транспортного засобу Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб здійснює проїзд перехрестя, ввімкнувся світловий покажчик повороту та транспортний засіб зупиняється. Водієм транспортного засобу виявився ОСОБА_1 , якому повідомлено про вчинене правопорушення, роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. 15.03.2026 об 11-47 годині водію було продемонстровано відеозапис, на якому зафіксовано момент вчинення правопорушення. В подальшому на відеозписі зафіксовано процедуру винесення постанови.
Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що йому не надали жодних доказів щодо порушення ним ПДР України, суд вважає ці посилання неспроможніми, з огляду на те, що вказане твердження повністю спростовується відеозаписом з портативного відеореєстратора (07 хв. 30 сек.). На вказаному тайм-коді, зафіксовано момент транслювання водієві відеозапису з автомобільного відеореєстратора.
Також суд відхиляє доводи позивача про те, що йому не було надано відеозапису з портативного відеореєстратора № 472966, оскільки вказаний запис фіксував безпосередньо процес спілкування та саму процедуру розгляду справи, створювався в режимі реального часу саме під час розгляду справи, відповідно його надання для ознайомлення в той самий момент було технічно неможливим, адже запис є результатом фіксації цієї процесуальної дії, а не доказом, що існував до її початку.
Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.03.2020 у справі № 2а-475/09/1370, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом. Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них».
Не кожен дефект певного адміністративного акта, який має й оскаржувана постанова, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод "оцінки справедливості процесу в цілому" не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, "чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий".
22 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 825/2328/16, адміністративне провадження №К/9901/23055/18 (ЄДРСРУ № 89396394) досліджував питання щодо наслідків порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень.
Так, Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Отже, Верховний Суд наголосив, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
В межах розгляду даної справи судом встановлено, що спірна постанова від 15.03.2026, винесена інспектором 2 взводу 6 роти 1 батальйону УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Босенко Н.С. з огляду на не подання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті. Цей факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом реєстратора закріпленим на форменому одязі поліцейського, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі ч.2 ст.122 КУпАП.
Тобто, відповідачем, в порядку вимог ст.77 КАС України, в обґрунтування своїх заперечень надано суду відеозапис з відеореєстратора, в якості доказу вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Надані відповідачем матеріали, завантажені разом із відзивом на позовну заяву в системі Електронний суд уповноваженим представником ДПП, таким чином, надані суду відеозаписи з відеореєстратора є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.
Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування спірної постанови від 15.03.2026 у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.
Враховуючи те, що факт вчинення позивачем правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку щодо правомірності винесеної інспектором 2 взводу 6 роти 1 батальйону УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Босенко Н.С. постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3669805. При цьому, поліцейським не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та права позивача при прийнятті рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, аналізуючи вказані правові норми та дослідивши поданий відповідачем відеозапис події, а також письмові докази, суд зазначає, що факт порушення позивачем ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом є встановленим на підставі наданих суду доказів, а тому оскаржувана в межах даної справи постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6838040 від 15.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена правомірно, за формою та змістом відповідає вимогам ст.283 КУпАП, підстави для її скасування відсутні.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови від 15.03.2026, яка є предметом оскарження позивачем.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 15.03.2026 не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо інших доводів позивача та відповідача суд враховує правові висновки, викладені у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2 ,3, 77, 94, 139, 143, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, ст. 9, 33, ч.8 ст.121, 222, 251, 258, 280, 283, КУпАП, суд, - 

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор 2 взводу 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Босенко Наталія Сергіївна, про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м.Київ, вул.Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код юридичної особи 40108646;
Третя особа: інспектор 2 взводу 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Босенко Наталія Сергіївна, місцезнаходження: м.Харків, вул.Шевченка, 315А.

Суддя - С.М. Лисиченко