Справа № 185/6660/26
Провадження № 3/185/2190/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Мицак М.С., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, заряджаючого 1 танкового взводу 1 танкової роти 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу 20 квітня 2026 року приблизно о 18 год. 30 хв. сержант ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, всупереч вимогам ст.ст. 9, 11, 12, 16, 58, 129, 130, 131 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а також ст.ст. 1, 4, 6, 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , розташованому у АДРЕСА_2 (доповідь командира військової частини НОМЕР_1 № 1884/5818 від 20.04.2026). 21 квітня 2026 року приблизно о 09.00 год. сержант ОСОБА_2 прибув після самовільного залишення військової частини до розташування військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_2 (доповідь командира військової частини НОМЕР_1 № 1884 від 21.04.2026).
 
ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину заперечував та пояснив, що відпросився піти у магазин. Коли повернувся, то сказав, що загубив телефон і не міг повідомити, що затримується.
 
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що військовослужбовець ОСОБА_2 відпросився у магазин, повернувся приблизно о 19.00 год., про що він доповів керівництву.
 
Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі всебічного, повного і об`єктивного аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності, у відповідності до ст. 252 КУпАП, приходжу до такого висновку.
 
Санкція ч. 3 ст. 172-11 КУпАП передбачає стягнення за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
 
У судовому засіданні досліджено доповідь про факт самовільного залишення військової частини військовослужбовцем по мобілізації в/ч НОМЕР_1 , з якої вбачається, що о 18.30 год. 20.04.2026 під час вечірньої перевірки було виявлено відсутність сержанта ОСОБА_4 в розташування 1 танкової роти 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 та доповідь по факту повернення з СЗЧ військовослужбовця за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 , відповідно до якої останній о 09.00 год. 21.04.2026 року самостійно повернувся з СЗЧ в розташування 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 .
 
Натомість у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 та сам ОСОБА_2 наголошували на тому, що останній пішов у магазин з дозволу керівництва та повернувся до розташування військової частини приблизно о 19.00 год., про що свідок одразу доповів керівництву.
 
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
 
Згідно з вимогами ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 цього ж Кодексу.
 
Отже, відповідно до викладених вище положень національного законодавства України, ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Таким чином, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. 
 
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.
 
Керуючись ч.3ст.172-20,п.1ст.247,ст.280,ст.283,ст.284КУпАП,

 
П О С Т А Н О В И В :

 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

 
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня винесення постанови.

 
Суддя М. С. Мицак