УХВАЛА

29 червня 2026 року 
м. Київ

справа №520/1170/26
адміністративне провадження №К/990/25045/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Єресько Л. О., Загороднюка А. Г., перевіривши заяву Ніколаєва Володимира Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г., Білак М. В. від розгляду справи №520/1170/26 за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в якому просила:
- визнати неправомірною бездіяльність Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з не вилучення (не скасування) з Державного реєстру актів цивільного стану громадян запису №2 від 22 листопада 2023 року про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 лютого 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №94, за заявою ОСОБА_1 від 07 січня 2026 року;
- зобов`язати Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вилучити (скасувати) з Державного реєстру актів цивільного стану громадян вищезазначений запис №2 від 22 листопада 2023 року про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 лютого 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №94.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 по справі №520/1170/26 скасоване.
Прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.
Зобов`язано Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису №94 шляхом видалення з Державного реєстру актів цивільного стану громадян запису №2 від 22 листопада 2023 року про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 лютого 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В іншій частині у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції, Маніна Марина Анатоліївна, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №520/1170/26 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Соколов В. М., судді: Єресько Л. О., Загороднюк А. Г.
Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Маніної Марини Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року у справі №520/1170/26.
26 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла заява Ніколаєва Володимира Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід суддів Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. від розгляду справи №520/1170/26.
У своїй заяві представник заявника, аналізуючи ухвали Верховного Суду, постановлені у цій справі щодо оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року, зазначає, що ухвала Верховного Суду про відкриття провадження не мотивована та не містить обґрунтування, яким чином та які саме права ОСОБА_3 порушені постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року у справі №520/1170/26. Крім того, додає, що, права та обов`язки ОСОБА_3 , про які йде мова у касаційній скарзі, є цивільними і спір про такі права вирішується у цивільній справі №953/2383/26, в якій ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2026 відкрито провадження у цивільній справі.
На думку представника заявника, касаційне провадження відкрито свавільно, та що такі дії суддів Верховного Суду вказують про їхню упередженість та породжує обґрунтовані підстави для виникнення сумнівів у їхній об`єктивності під час касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Перевіривши заяву про відвід суддів, Суд зазначає наступне.
Підстави для відводу суддів встановлені статтями 36 та 37 КАС України.
Так, положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 40 КАС України питання про відвід суддів вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами.
Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Водночас за сталою та послідовною практикою Великої Палати Верховного Суду, наведеною, зокрема в ухвалах у справах №990/119/23, № 990/136/23, №990/20/23, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Як слідує зі змісту заяви про відвід, її обґрунтування в упередженості колегії суддів при винесенні процесуальних рішень, зводиться до незгоди з ухвалою про відкриття касаційного провадження та з тим, що ця ухвала не містить перелік прав, які Суд вважає порушеними для ОСОБА_3 .
У світлі таких доводів принагідно зауважити, що за правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Суд при надходженні касаційної скарги перевіряє кожну касаційну скаргу індивідуально у розрізі тих підстав та обґрунтувань, які надані скаржником саме у цій скарзі. Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
У контексті аргументів, наведених у заяві про відвід суддів, необхідно зазначити, що при перевірці касаційної скарги Маніної Марини Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року у справі №520/1170/26, Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів скаржника в аспекті підстави, визначеної пунктом 3 частини четвертої та підпунктами «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, і необхідність подальшої перевірки таких доводів під час касаційного розгляду справи.
Підсумовуючи викладене, можна констатувати, що мотиви заявленого відводу фактично зводяться до незгоди з ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2026 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Маніної Марини Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року у справі №520/1170/26, що не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.
Інших підстав для відводу судді заявником не наведено.
Резюмуючи наведене, вчинення Судом процесуальних дій та прийняття процесуального рішення у справі не є тим чинником, що може свідчити про упередженість та необ`єктивність суду.
Ураховуючи необґрунтованість заявленої представником позивача заяви про відвід суддів Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. від розгляду справи №520/1170/26, питання про відвід судді відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.
Керуючись статтями 31, 36, 37, 40, 236, 243, 248 КАС України
УХВАЛИВ:
Заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. визнати необґрунтованою.
Передати заяву Ніколаєва Володимира Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. від розгляду справи №520/1170/26 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає указану справу, у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді Л. О. Єресько

А. Г. Загороднюк