П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15338/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приходько Оксана Григорівна 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
13 травня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перерахунку пенсії за особовою справою № ХЗ65079 щодо визначення основного розміру пенсії у 70 % відповідних сум грошового забезпечення, встановлення обмеження розміру пенсії максимальним розміром, застосування коефіцієнтів зменшення, передбачених статтею 46 Закону України від 19 листопада 2024 року № 4059-IX "Про Державний бюджет України на 2025 рік" (надалі - Закон № 4059-IX) та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 "Про визначення порядку виплати пенсії деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" (надалі - Постанова № 1);
- зобов`язати відповідача здійснити з 01 січня 2025 року перерахунок та виплату пенсії за особовою справою № ХЗ65079 у розмірі 83 % грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальним розміром, без урахування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону № 4059-IX та пунктом 1 Постанови № 1 та з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позову позивач зазначає про безпідставне обмеження пенсійної виплати при її перерахунку на виконання рішення суду у справі № 240/518/25 максимальним розміром із застосуванням понижуючих коефіцієнтів за Постановою № 1 та виходячи з відсоткового показника 70 % грошового забезпечення всупереч встановленому при призначенні пенсії 83 %. Оскільки положеннями Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон № 2262-ХІІ) не передбачено зміну відсоткового показника грошового забезпечення при подальшому перерахунку, як і обмеження пенсії максимальним розміром визнано протиправним в силу Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та низки судових рішень Верховного Суду, позивач стверджує про протиправність спірного перерахунку.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено.

II. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Законом № 4059-IX визначено виплату пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ упродовж 2025 року із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених у Постанові № 1. Апелянт стверджує, що Постанова № 1 є тим спеціальним нормативно-правовим актом, тимчасовим (діє на період особливого стану), який має пріоритет застосування до порядку обрахунку пенсійних виплат, які перевищують 10 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а відтак, перерахунок позивачу пенсії обґрунтовано проведено з розрахунку 70 % грошового забезпечення із застосуванням понижуючих коефіцієнтів до суми перевищення максимального розміру пенсії.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

III. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 240/518/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2021 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 25 жовтня 2024 року № XЗ65079 для перерахунку пенсії з урахуванням оновленого грошового забезпечення станом на 01 січня 2021 року, з урахуванням проведених виплат.
На виконання цього судового рішення пенсійним органом перераховано пенсію виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 70 % відповідних сум грошового забезпечення та визначивши розмір пенсійної виплати з урахуванням обмеження максимального розміру із застосування понижуючих коефіцієнтів за Постановою № 1 підсумок пенсії (з надбавками) склав 37215,61 грн, а з урахуванням максимального розміру пенсії та пониження суми згідно з Постановою № 1 - 27996,87 грн.
Вважаючи, що відповідачем протиправно виплачено позивачу пенсію з урахуванням граничного розміру та коефіцієнтів зменшення пенсії згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", позивач звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Порядок призначення пенсії за вислугу років регулюється статтею 13 Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тоді як підстави та порядок перерахунку раніше призначених пенсій визначені статтею 63 цього Закону.
Як установлено судом першої інстанції, пенсію позивачу при її призначенні було обчислено у розмірі 83 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, що відповідачем не заперечується. 
Зміни, внесені до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ законами № 3668-VI та № 1166-VII, стосуються порядку призначення пенсії, а не перерахунку вже призначених пенсій. Стаття 63 Закону № 2262-ХІІ у цій частині змін не зазнала.
Велика Палата Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2019 року у зразковій справі № 240/5401/18 дійшла висновку, що при перерахунку пенсії відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, тоді як відсоткове значення розміру пенсії, визначене при її призначенні, залишається незмінним. Такий правовий підхід підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 200/7786/19-а. 
Отже, відповідач не мав правових підстав при виконанні рішення суду у справі № 240/518/25 визначати основний розмір пенсії позивача виходячи із 70 відсотків грошового забезпечення замість 83 відсотків, установлених під час призначення пенсії.
Доводи апеляційної скарги у цій частині не ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону № 2262-ХІІ та суперечать усталеній практиці Верховного Суду, а тому є необґрунтованими.
Щодо доводів апеляційної скарги про правомірність застосування статті 46 Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанова Кабінету Міністрів України колегія суддів зазначає таке.
Судом першої інстанції встановлено, що після проведення перерахунку розмір пенсії позивача з надбавками становив 37 215,61 грн, однак до виплати визначено 27 996,87 грн унаслідок застосування коефіцієнтів зменшення до суми перевищення над десятьма прожитковими мінімумами. 
Задовольняючи позов у цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що застосування таких обмежень призвело до фактичного зменшення розміру пенсії, право на яку визначене спеціальним законом та підтверджене судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Колегія суддів погоджується з цим висновком.
Право громадян на соціальний захист гарантоване статтею 46 Конституції України. При цьому відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати Конституції України.
Конституційний Суд України у рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнав неконституційними положення законодавства, якими передбачалося обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Відтак суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що пенсійні виплати, призначені за цим Законом, не можуть бути зменшені шляхом застосування механізмів, які фактично відновлюють таке обмеження. 
Посилання апелянта на необхідність застосування статті 46 Закону № 4059-IX та постанови Кабінету Міністрів України № 1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти з урахуванням Конституції України, спеціального пенсійного законодавства та обов`язкових для застосування правових позицій Конституційного Суду України.
Інші доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування фінансових можливостей держави, положень бюджетного законодавства та практики Європейський суд з прав людини не спростовують установлених у справі обставин та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав належну оцінку доводам сторін та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим — рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. 
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.