П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/11939/25	
Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,
повний текст судового рішення
складено 07.11.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі №420/11939/25 за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат за навчання, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських
У С Т А Н О В И В:
21.04.2025 Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просить суд стягнути із ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ, в сумі 300 000 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ОСОБА_1 не пропрацював в органах поліції три роки після закінчення навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ.
Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що днем виникнення у позивача права на звернення до суду з даним позовом є саме день прострочення сплати за договором про розстрочення заборгованості, а не отримання відповідної претензії. За таких підстав, на думку відповідача, Одеським державним університетом внутрішніх справ пропущено строк звернення до суду з даним позовом. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі №420/11939/25 позовну заяву Одеського державного університету внутрішніх справ задоволено повністю.
Присуджено до стягнення із ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ, в сумі 300000грн.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що оскільки ОСОБА_1 не пропрацював в органах поліції три роки після закінчення навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ, то він повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, розмір яких становить 300000грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що судом першої інстанції не досліджено жодного належного та допустимого доказу про закінчення відповідачем навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Як зазначає скаржник, саме з моменту видачі ОСОБА_1 диплому про здобуття вищої освіти, оголошення наказу про відрахування з вищого навчального закладу та видачі (оголошення) наказу про зарахування до територіального підрозділу поліції розпочинається трирічний термін, який відповідач мав відпрацювати у підрозділах Національної поліції України. Означене позбавило можливості встановити дату з моменту якої розпочався відлік трирічного терміну необхідного для відпрацювання відповідача у підрозділах Національній поліції України. Також, відповідач відмічає, що позивачем не надано до суду першої інстанції жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує законність взяття ОСОБА_1 на утримання за видами грошового, продовольчого, речового, медичного та комунального забезпечення. На думку відповідача, загальна довідка-розрахунок, помісячний розрахунок витрат на комунальні послуги, довідка про витрати на грошове забезпечення та довідка про забезпечення майном, які складено позивачем містять лише довільну інформацію, яка визначається самим позивачем на власний розсуд. Такі документи не відображають обсяг реально наданих послуг за весь період навчання в університеті. Крім того, скаржник наголошує, що Одеським державним університетом внутрішніх справ послуги надавались не в повному обсязі, а виплачене грошове забезпечення поверненню не підлягає. 
У свою чергу, Одеським державним університетом внутрішніх справ до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує, що наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи є безпідставними. На думку позивача, судом першої інстанції рішення прийнято з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступні обставини. 
Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що 01.09.2018 між Одеським державним університетом внутрішніх справ (Виконавець), ГУНП в Одеській області (Замовник) та ОСОБА_1 укладено контракт про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ.
Предметом такого правочину є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача освітнього ступеня «бакалавра» за спеціальністю «право».
Згідно пунктів 2.3.1, 2.3.5 контракту ОСОБА_1 зобов`язується виконати в повному обсязі освітню-професійну програму підготовки для здобуття освітнього ступеня "бакалавр".
У разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу або скорочення штатів, ОСОБА_1 зобов`язується відшкодувати Міністерству внутрішніх справ, в особі Виконавця, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію".
01.09.2022 між Одеським державним університетом внутрішніх справ (Виконавець), ГУНП в Одеській області (Замовник), та ОСОБА_1 укладено контракт №М-10/22 про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ».
Предметом означеного правочину є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти «магістр» за спеціальністю «право». 
Згідно пунктів 2.3.1, 2.3.5 контракту №М-10/22 ОСОБА_1 зобов`язується виконати в повному обсязі освітню (професійну) програму підготовки для здобуття ступеня вищої освіти «магістр».
У разі дострокового розірвання контракту № М-10/22, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу або скорочення штатів, ОСОБА_1 зобов`язується відшкодувати Міністерству внутрішніх справ, в особі Виконавця, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію".
За фактичними обставинами справи, після завершення навчання в Одеському державному університеті внутрішніх ОСОБА_1 08.02.2024 відраховано із числа слухачів денної форми навчання та відряджено для подальшого проходження служби до ГУНП в Одеській області.
З 09.02.2024 ОСОБА_1 призначено інспектором слідчого відділу Одеського районного управління поліції № 2.
У подальшому, Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.06.2024 № 932 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області з 24.06.2024 звільнено за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Згідно розрахунку від 12.06.2024 №38 фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в Одеському державному університеті внутрішніх справ за період навчання з 15.08.2018 по 06.03.2022, розмір фактичних витрат склав 82515грн. 99коп., серед яких: грошове забезпечення – 15015грн. 67коп.; предмети, матеріали, обладнання та інвентар – 4424грн. 58коп.; продукти харчування – 47895грн. 41коп.; оплата теплопостачання – 6466грн.; оплата водопостачання та водовідведення – 3633грн. 24коп.; оплата електроенергії – 5081грн. 09коп.
Відповідно до розрахунку від 12.06.2024 № 39 фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в Одеському державному університеті внутрішніх справ за період навчання з 01.09.2022 по 08.02.2024, розмір фактичних витрат склав 235427грн. 14 коп., серед яких: грошове забезпечення – 230413грн. 78коп.; оплата теплопостачання – 2628грн. 18коп.; оплата водопостачання та водовідведення – 811грн. 15коп.; оплата електроенергії – 1574грн. 03коп.
24.06.2024 ОСОБА_1 вручено повідомлення Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.06.2024 №9/7274 щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі протягом 30 діб з моменту його отримання. Також, у вказаному повідомленні роз`яснено відповідачу, що відповідно до пункту 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 він має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку відповідачу необхідно звернутися до Одеського державного університету внутрішніх справ для укладання відповідного договору у письмовій формі із зазначенням строків та розмірів платежів.
31.07.2024 між Одеського державного університету внутрішніх справ та ОСОБА_1 укладено договір розстрочення заборгованості згідно із контрактом про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ.
Згідно пунктів 1, 2 такого правочину сторони домовилися про надання ОСОБА_1 розстрочки у погашенні заборгованості по відшкодуванню витрат, пов`язаних з утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ строком на 12 місяців.
На день укладення названого договору заборгованість ОСОБА_1 складає 317943грн. 13коп.
На виконання умов договору розстрочення заборгованості ОСОБА_1 19.08.2024 сплаченj 17943грн. 13коп.
Натомість, у подальшому щомісячні платежі в розмірі 25 000 грн. не здійснювалися. 
Відповідно до п. 13 договору розстрочення заборгованості від 31.07.2024 у разі прострочки щомісячної оплати більше, ніж на 2 місяці підряд, Одеський державний університет внутрішніх справ направляє ОСОБА_1 претензію із зазначенням розміру заборгованості та набуває права в місячний строк звернутися до суду в разі, якщо заборгованість не буде погашено протягом 30 днів з моменту отримання претензії або, якщо претензія, направлена за адресою, вказаною у цьому договорі, повернеться відправнику без вручення.
У зв`язку із простроченням щомісячної оплати Одеським державним університетом внутрішніх справ на адресу ОСОБА_1 скеровано повідомлення від 14.03.2025 №1/820-2025 про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 300 000грн протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення. 
Однак, назване повідомлення органом поштового зв`язку повернуто відправнику 06.04.2025.
Оскільки ОСОБА_1 добровільно не відшкодував витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з даною позовною заявою.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію».
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно із частиною 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Поліцейські проходять службу в поліції під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (абзац п`ятий частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію») .
Гарантії професійної діяльності поліцейського визначено статтею 62 Закону України «Про Національну поліцію».
Так, поліцейський, зокрема, своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України (пункт четвертий частини десятої статті 62 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до положень статті 72 Закону України «Про Національну поліцію» професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.
Згідно із положеннями частини 2 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
За приписами частин 4, 5 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених закладів освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Згідно із пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, передбачено, що витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Відповідно до пункту 2.1.2 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.
Пунктом 2.1.3 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, визначено, що витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.
Згідно із пунктом 2.1.6 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Названий підзаконний нормативно-правовий акт визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідно до пункту 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Типову форму контракту затверджує МВС.
Пунктом 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з:
- грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;
- оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261).
Пунктом 5 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, передбачено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
Згідно із пунктом 8 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Вказаний обов`язок кореспондується з умовами укладених контрактів від 01.09.2018, від 01.09.2022 про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ, у якому сторонами погоджено відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».
За приписами пункту 2.3. Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, у разі дострокового розірвання контракту, остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення здійснюється на підставі довідок-розрахунків, складених відповідними службами забезпечення навчального процесу.
Колегія суддів зазначає, що утримання ОСОБА_1 в Одеському державному університеті внутрішніх справ здійснювалось шляхом грошового, речового, продовольчого, забезпечення комунальними послугами та енергоносіями.
Навчаючись в Одеському державному університеті внутрішніх справ ОСОБА_1 перебував на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на його навчання, є державними (бюджетними).
Укладаючи правочини ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання, у разі дострокового їх розірвання, а також звільнення зі служби в поліції, протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до ч.4 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку.
З наведеного слідує, що під час підписання контракту ОСОБА_1 знав про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання.
Однак, станом на час розгляду справи вказана заборгованість ним не сплачена.
З огляду на вказане, апеляційний адміністративний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, розмір яких становить 300 000грн
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про необхідність встановлення точної дати, з якої розпочався відлік трирічного терміну, необхідного для відпрацювання в органах Національної поліції.
З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно наявного у матеріалах справи послужного списку, ОСОБА_1 навчався в Одеському державному університеті внутрішніх справ у період з 15.08.2018 по 06.03.2022.
06.03.2022 ОСОБА_1 відряджено для подальшого проходження служби до ГУ НП в Одеській області та цього ж дня його призначено на посаду в слідче відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2.
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.06.2024 №932 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. 
Таким чином, ОСОБА_1 служив в органах поліції у період з 06.03.2022 по 24.06.2024, тобто менше трьох років. 
Наведене спростовує твердження відповідача у відповідній частині апеляційної скарги. 
При цьому, є безпідставним припущення скаржника, що для встановлення трирічного терміну, протягом якого особа відпрацювання в органах Національної поліції, необхідно дослідити дипломи ОСОБА_1 , накази про відрахування із вищого навчального закладу та зарахування до органу поліції, адже таку обставину можливо встановити також за наслідком дослідження інших доказів, у тому числі, послужного списку.
Є необґрунтованим твердження відповідача про необхідність дослідження наказу керівника Одеського державного університету внутрішніх справ про взяття курсанта на утримання за відповідними видами забезпечення, оскільки згідно послужного списку ОСОБА_1 зараховано курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ наказом від 10.08.2018 №186 о/с.
Під час навчання Одеським державним університетом внутрішніх справ витрачено на ОСОБА_1 317 943грн. 13коп.
Означеного в межах розгляду справи відповідачем не спростовано.
До того ж, слід зауважити, що в досліджуваній ситуації правомірність взяття ОСОБА_1 на утримання за видами грошового забезпечення, продовольчого речового та комунального забезпечення не впливає обов`язок останнього відшкодувати витрати на його навчання у вищому навчальному закладі. 
За фактичними обставинами справи відповідач навчався в Одеському державному університеті внутрішніх справ, на його утримання витрачено грошові кошти, які ОСОБА_1 має повернути, у зв`язку з тим, що він не пропрацював в органах поліції трьох років після закінчення закладу освіти.
Не є юридично спроможним припущення скаржника відносно того, що довідка-розрахунок не є належним доказом у даній справі, т.я. згідно приписів пункту 2.3. Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, у разі дострокового розірвання контракту, остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення здійснюється на підставі довідок-розрахунків, складених відповідними службами забезпечення навчального процесу.
До того ж, укладаючи правочини ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання, у разі дострокового їх розірвання, а також звільнення зі служби в поліції, протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до ч.4 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку.
Відхиляється довід відповідача про те, що послуги із забезпечення надавались не в повному обсязі, адже жодних доказів на підтвердження означеного матеріали справи не містять. 
За наведеними вище законодавчими приписами, до витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, належать, зокрема, витрати на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Саме такі витрати у межах даної справи позивач просить суд стягнути з відповідача. 
Питання щодо можливості стягнення з колишнього курсанта, який достроково звільнився зі служби за власним бажанням витрат, пов`язаних з його утриманням у цьому навчальному закладі, з (не)включенням у розмір цих витрат грошового забезпечення було предметом касаційного перегляду в межах справ № 440/2692/20, №620/7009/23.
За правовим висновком суду касаційної інстанції, який викладено в постановах від 13.01.2023 у справі № 440/2692/20, від 11.04.2025 у справі №620/7009/23 грошове забезпечення курсантів, входить до витрат, пов`язаних із навчанням у вищих навчальних закладах, а тому має бути відшкодовано особою, яка достроково розірвала контракт, звільнившись зі служби за власним бажанням.
Оскільки саме в кошторисі ВНЗ (вищого навчального закладу) МВС передбачаються кошти на виплату грошового забезпечення курсантів ВНЗ МВС, то вказане грошове забезпечення належить до категорії витрат на навчання таких курсантів.
Означене спростовує доводи скаржника, наведені у відповідній частині апеляційної скарги. 
Щодо обв`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати визначену договором кількість років Європейський суд з прав людини (далі - «ЄСПЛ») висловлювався у низці справ.
Так, у справі «Chitos проти Греції» (рішення від 04.06.2015, заява №51637/12) ЄСПЛ зазначав, що заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість, від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.
ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.
Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема, забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.
У справі «Lazaridis проти Греції» (рішення від 12.01.2016, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321 евро 72 евро центів як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.
ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.
Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.
В аналогічній справі «Charalambos Pierrakos проти Греції» (рішення від 26.05.2020, заява №51743/17) суд постановив, що обов`язок медичних працівників, які хотіли б покинути збройні сили держави до закінчення терміну служби, виплачувати державі певні суми відшкодування витрат на навчання є повністю виправданим з урахуванням привілеїв, якими вони користуються в порівнянні зі студентами в галузі цивільної медицини. Особі, яка зараховується на навчання до військового закладу освіти, відомо, що у разі безкоштовного навчання, виплати винагороди за службу та у зв`язку з військовим статусом, вона зобов`язується служити в армії протягом відповідного періоду після закінчення навчання. Такий обов`язок відповідає загальновизнаній меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме військові абітурієнти, які вивчали медицину та здобували відповідну спеціалізацію мали можливість займатися приватною медичною практикою. Таким чином, принцип відшкодування (викупу) решти років служби не порушує принцип пропорційності (дивитись згадувану вище справу «Chitos проти Греції», п.п. 92-100). Ці міркування застосовні і в цьому випадку.
Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції.
Тож, ураховуючи норми національного законодавства та усталену практику ЄСПЛ у розгляді подібних спорів можна дійти висновку, що обов`язок особи, яка зобов`язалась відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані статтею 4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. ЄСПЛ підкреслює, що не кожна праця, яку вимагають від особи під загрозою «покарання», становить заборонену цим положенням «примусову чи обов`язкову працю». Слід врахувати, зокрема, характер і обсяг даної діяльності, вільне укладення відповідних домовленостей (угод) у зв`язку із чим особа усвідомлює принцип і обсяг свого зобов`язання, яке вона бере, отримуючи безкоштовну освіту тощо. Такі обставини дозволяють відрізнити «примусову працю» від роботи, якої можна розумно вимагати за відповідних обставин. У протилежному випадку ЄСПЛ застосовує поняття «непропорційний тягар» та перевіряє, чи на особу було накладено такий тягар, що є єдиним чинником, на підставі якого ЄСПЛ може встановити порушення пункту 2 статті 4 Конвенції.
Обов`язок особи відшкодувати на користь держави кошти, витрачені на її навчання (пов`язані із цим витрати, їх окремі види тощо) за невиконання вимоги про відпрацювання за направленням не є втручанням у право власності особи, гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та не становить порушення принципу пропорційності. Відповідно до практики ЄСПЛ такі суми відшкодування на корить держави можуть визначатись з урахуванням вартості навчання, виплат на утримання особи, яка навчається (наприклад, вартість проживання, їжі та обладнання, наданих особі під час навчання), субсидованої державою стипендії особі, яка навчається.
Стаття 2 Протоколу № 1 до Конвенції захищає та гарантує загальне особисте право особи на освіту. Держави не зобов`язуються організовувати за власний кошт або субсидувати освіту визначеного виду або рівня. Водночас, держава не зобов`язана виключно утримуватись від порушень цього права, а несе й відповідні позитивні зобов`язання, аби забезпечити дотримання права, захищеного статтею 2 Протоколу № 1 до Конвенції. Відповідні обмеження не повинні звужувати згадане право настільки, щоб порушити його сутність і позбавити його ефективності. Такі обмеження мають бути передбачуваними для зацікавленої особи і переслідувати законну мету.
За такого правового підходу ЄСПЛ, який кореспондує усталеній та послідовній практиці Верховного Суду у справах аналогічної категорії, підхід до вирішення спорів щодо відшкодування особами, які навчаються у вищих навчальних закладах із спеціальними умовами, за рахунок державного бюджету, витрат на їх навчання у зв`язку з невиконанням ними умов договору (контракту) має бути однаковим, інший підхід може призвести до дискримінації.
Здійснюючи розгляд даної справи колегією суддів також враховано правові висновки Верховного Суду, які викладено в постанові від 27.11.2025 у справі №160/2254/21.
В апеляційній скарзі відповідач також неодноразово акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції не витребувано додаткових доказів для з`ясування фактичних обставин справи.
З даного приводу колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодного клопотання до окружного адміністративного суду стосовно необхідності витребування доказів. 
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС Україїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що у разі надання суб`єктом владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про наявність у відповідача обов`язку щодо відшкодування спірних витрат, останній має подати докази, які спростовують таку обставину. 
Натомість, у досліджуваній ситуації Кочемировським Євгенієм Сергійовичем на спростування документально підтвердженої позиції Одеського державного університету внутрішніх справ до матеріалів справи жодного належного та допустимолго доказу на подано. 
Установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи.
Отже, беручи до уваги наведене колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову Одеського державного університету внутрішніх справ. 
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції було дотримано усіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі №420/11939/25 за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат за навчання, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Н.В. Вербицька