П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/6203/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Печений Є.В. 
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В. 
26 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сапальової Т.В. 
суддів: Шидловського В.Б.  Капустинського М.М.  

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не звільнення інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія (оператора з протидії БпПС відділення радіотехнічної розвідки та радіоелектронної боротьби першої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанта ОСОБА_1 .
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
25 травня 2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, в якому позивач посилається на те, що суд оцінював захворювання дружини ОСОБА_1 замість клінічного стану, недослідження всіх доказів, наявних в матеріалах справи та відсутність самостійного правового аналізу судом першої інстанції, а лише врахування позиції відповідача, викладеної у відзиві на позов.
Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом правильно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Позивачем було подано відповідь на відзив відповідача, в якому апелянт зазначає, що відзив відповідача є необґрунтованим, та просить взяти до уваги наведені аргументи, медичні висновки та документи, задовольнити апеляційну скаргу та зобов`язати відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги з урахуванням клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з урахуванням наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що сержант ОСОБА_1 мобілізований 03.05.2022 та проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Позивач 31.03.2025 звернувся з рапортом до відповідача про звільнення з лав Державної прикордонної служби України за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
До рапорту ОСОБА_1 додано: копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.10.2024; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 810401 від 11.09.2024 року; копію консультаційного висновку спеціаліста від 15.08.2024 року.
Листом відповідача від 14.04.2025 №08/27547/25-Вн позивачу надана відповідь, що документи долучені до рапорту не підтверджують необхідності здійснення постійного догляду за дружиною – особою з інвалідністю ІІІ групи, інвалідність якої встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
ОСОБА_1 , не погодившись з зазначеною вище відмовою відповідача, звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача з урахуванням клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-ХІІ.
Частинами 1 та 5 ст.1 цього Закону визначено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За змістом ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч.2 ст.2).
Згідно з ч.ч.3 і 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені ч.4 цієї статті.
Пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а п.2 - під час воєнного стану.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до тепер.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 року постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Відповідно до підпункту «г» п.2 ч.4 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Так, згідно з абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, серед іншого, під час дії воєнного стану:
- необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
З конструкції норми абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ слідує, що законодавець поєднав сполучником «або» дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини:
- необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або
- наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Тобто, до клопотання (рапорту) про звільнення з військової служби додаються документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав, в цьому випадку, захворювань, діагнозів, синдромів, вказаних в абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 31.03.2025 року позивачем було подано рапорт про звільнення його з військової служби у запас на підставі пп. "г" п.2 ч.4 та п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ.
До рапорту долучено наступні документи (а.с.47):
1.І-БК 782512 (а.с.47,зворот)
2. 12 ААГ 810401 Козятигська Міжрайонна МСЕК 11.09.2024 (а.с.48)
3. Консультативний висновок спеціаліста (а.с.49).
Так, відповідно до долучених документів, суд встановив, що 18.10.2024 між позивачем та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.10.2024 року.
Дружина позивача – ОСОБА_2 - є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 810401 від 11.09.2024 року.
Згідно з консультаційним висновком спеціаліста КНП «Хмельницька центральна лікарня» Хмельницької міської ради від 15.08.2024 року, дружині позивача – ОСОБА_2 – встановлено діагноз: G35 Розсіяний склероз церебро-спінальна форма, ремітуюче-рецедивуючий перебіг, атактичні розлади, двобічна пірамідна недостатність з порушенням функції ходи.
Згідно з п. 8 вказаного вище консультаційного висновку (рекомендації), дружина позивача потребує постійного підтримуючого лікування та стаціонарного лікування 2 рази в рік.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги стосовно незгоди позивача з відмовою Військової частини НОМЕР_1 в звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. "г" п.2 ч.4 та п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, колегія суддів встановила наступні обставини.
З листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.04.2025 р. №08/27547/25-Вн (а.с.45-46) встановлено, що відповідачем при прийнятті рішення взято до уваги наступні документи: 
1.копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.10.2024 (а.с.47, зворот)
2. копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №810401 від 11.09.2024 (а.с.48)
3. копію консультаційного висновку спеціаліста від 15.08.2024 (а.с.49).
На підставі цих документів відповідач дійшов висновку, що в консультаційному висновку спеціаліста від 15.08.2024, який доданий до рапорту від 31 березня 2025 року №08/22934/24-Вх, не зазначено підстав з переліку абзацу 11 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ. У зв`язку з чим не дотримана обов`язкова вимога, визначена ст.26 Закону №2232-ХІІ. 
Відповідач зазначив, що правових підстав з долучених до рапорту документів для звільнення з військової служби за сімейними обставинами ( за визначеною позивачем у рапорті підставою на звільнення) на даний час немає.
Колегія суддів виходить з того, що з згідно з консультаційним висновком спеціаліста КНП «Хмельницька центральна лікарня» Хмельницької міської ради від 15.08.2024 року дружині позивача – ОСОБА_2 – встановлено діагноз: G35 Розсіяний склероз церебро-спінальна форма, ремітуюче-рецедивуючий перебіг, атактичні розлади, двобічна пірамідна недостатність з порушенням функції ходи.
Відповідно до п.9 довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №810401(а.с. 5) причина інвалідності - загальне захворювання.
Таким чином, додані до рапорту про звільнення документи не містять висновку, що причина інвалідності дружини позивача встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, як це передбачено в нормі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача та клопотання клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги щодо наявності таких підстав звільнення з військової служби як «наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів», колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила, що в поданих з рапортом про звільнення документах відсутня інформація про наявність в особи з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічних розладів, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
У зв`язку з цим суд також дослідив лист з відповіддю на рапорт про звільнення (а.с. 45) та встановив, що відмовляючи позивачу в звільненні з військової служби на підставі абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ з урахуванням документів, які було долучено до рапорту, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.
Таким чином, суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не було вчинено протиправних дій, а тому його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.
Водночас, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції зазначає, що у міжнародній класифікації хвороб (МКХ-10, МКХ-11) розсіяний склероз знаходиться у розділі "Хвороби нервової системи", а не серед психічних чи паралітичних розладів. Також, згідно із Класифікатором хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 04.08.2021 № 360-21, розсіяний склероз чітко класифікований як неврологічне захворювання, в розділі про демієлінізуючі хвороби центральної нервової системи. А саме: у НК 025:2021 розсіяний склероз має код G35 і входить до розділу “Демієлінізуючі хвороби центральної нервової системи”.
В мотивувальній частині суд першої інстанції вказує, що, отже, розсіяний склероз не відноситься до психічних розладів, до церебрального паралічу або до “інших паралітичних синдромів” як окремих категорій у сенсі класифікації.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що суди не можуть здійснювати власну оцінку діагнозу, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка діагнозу та його класифікація виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. 
Суд апеляційної інстанції встановив, що Національний класифікатор НК 025:2021 «Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я" затверджений наказом Міністерства економіки України від 04.08.2021 № 360-21, чинний з 01.09.2021, і згідно з яким роз`яснення щодо положень Національного класифікатора надає Міністерство охорони здоров`я України.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував висновків суду касаційної інстанції про те, що суди не дають оцінку обставинам захворювань, діагнозів, симптомів, їх класифікації тощо, у зв`язку з чим рішення підлягає зміні в частині його мотивів.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги та клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги всі докази про стан здоров`я дружини позивача та поважність причин, через які документи не могли бути подані раніше, колегія суддів зазначає наступне.
Позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з документами, згідно з якими його дружині ОСОБА_2 встановлено інвалідність ІІІ групи за загальним захворюванням та зазначено протипоказання помірного (значного) фізичного, динамічного і статичного навантаження, шкідливі умови праці. Водночас з поданих документів відповідачем не встановлено підстав застосування норми абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.
З приводу долучених до позовної заяви ОСОБА_1 заключення ЛКК від 20.03.2025 №21, консультативного висновку спеціаліста від 14.11.2024 року, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто з урахуванням обставин, встановлених на момент прийняття оспорюваного рішення.
До рапорту від 29.03.2025 ОСОБА_1 додано: копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.10.2024; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 810401 від 11.09.2024 року; копію консультаційного висновку спеціаліста від 15.08.2024 року.
Отже, заключення ЛКК від 20.03.2025 №21, консультаційного висновку спеціаліста від 14.11.2024 року до рапорту позивача від 29.03.2025 додані не були і не розглядалися відповідачем разом з вказаним рапортом.
У той же час, суд, оцінюючи оспорювані рішення, виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при їх прийнятті.
Як встановлено зі змісту позовної заяви, позивачем не зазначено обґрунтувань неможливості подання таких документів відповідачу разом з рапортом про звільнення або під час його розгляду.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм процесуального права під час розгляду справи щодо оцінки доданих у справу доказів.
Отже, враховуючи, що відповідач - військова частина не може надавати власну оцінку чи тлумачення медичних діагнозів, зазначених в документах, які додаються до рапорту про звільнення з військової служби, а також відсутності в документах, поданих позивачем, інформації про наявність підстав звільнення з військової служби згідно з абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність відмови відповідача, що правових підстав з долучених до рапорту документів для звільнення з військової служби за сімейними обставинами на момент прийняття рішення не було, а тому рішення про відмову у звільненні з військової служби прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України, та обґрунтовано, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні. Водночас оцінка суду першої інстанції доводів відзиву та відповіді на нього, надана з посиланням на Класифікатор хвороб, підлягає зміні з урахуванням правових позицій суду касаційної інстанції.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити шляхом зміни його мотивувальної частини.
Згідно з ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до положень статті 317 КАС України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії змінити в його мотивувальній частині з підстав, викладених у постанові суду апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Капустинський М.М.