Справа № 487/1980/26 
Провадження № 1-кп/487/466/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 , інспектора сектору ювенальної превенції Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 , розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025152030001105 від 10.08.20208 року, відносно неповнолітнього  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Білозерка Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, дітей не має, освіта 8 класів, наразі ніде не навчається та не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним. 
10.08.2025 року приблизно о 02:00 годині, більш точного часу не встановлено,  ОСОБА_5 знаходився біля зупинки громадського транспорту ІІ КП по вул. Генерала Олекси Алмазова в місті Миколаєві, де в цей час також перебував потерпілий ОСОБА_8 , котрий спав на зупинці.
В період перебування у вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_5 виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел,  ОСОБА_5 діючи таємно, умисно, протиправно, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, розуміючи те, що за його діями ніхто не спостерігає та вказані дії являються непомітними для оточуючих та потерпілого, також розуміючи, що потерпілий не може чинити опір у зв`язку зі сном, діючи в умовах воєнного стану, підійшов до потерпілого ОСОБА_8 та викрав з сумки мобільний телефон марки «iPhone 13» вартістю 13 130 гривень, що належить потерпілому  ОСОБА_8 .
Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 13 130 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини справи, викладені в обвинувальному акті. Так, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що дійсно 10.08.2025 року приблизно о 02:00 годині таємно викрав телефон марки «iPhone 13» у потерпілого  ОСОБА_8 , який спав на зупинці громадського транспорту ІІ КП по вул. Генерала Олекси Алмазова в місті Миколаєві. Викрадене повернув, коли до нього прийшли співробітники поліції.
Покази обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до норм ст. 325 КК України, судом, після заслуховування думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового розгляду без потерпілого ОСОБА_8 , який за викликом не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, з урахуванням повного відшкодування шкоди потерпілому шляхом повернення викраденого майна та можливості за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду.
Законний представник ОСОБА_5 – мати ОСОБА_6 зазначила про щире каяття свого сина.
Окрім повного та беззаперечного визнання ОСОБА_5 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджена сукупністю досліджених судом, належних, допустимих та узгоджених між собою доказів, достовірність яких учасниками судового провадження не оспорюється. 
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, заява потерпілого ОСОБА_8 , який просив вжити заходів до невстановленої особи, котра 10.08.2025 року в період з 01:00 до 04:00 таємно, в умовах воєнного стану викрала належне йому майно шляхом пошкодження ременя на сумці, а саме: мобільного телефону марки «iPhone 13», ножа марки «LeaserHan», паспорта громадянина України, чим спричинила матеральний збиток на загальну суму 34000 гривень, в цей час перебуваючи за адресою: місто Миколаїв, зупинка 2 КП, була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» єдиного обліку Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області 10.08.2025 року за №19131. 
Місце події, а саме: територія, що розташована за адресою: місто Миколаїв, зупинка громадського транспорту 2 КП (у бік Центрального ринку), була оглянута 10.08.2025 року у період з 06:00 години до 06:10 години, про що складено відповідний протокол огляду місця події з додатком у вигляді таблиці зображень, доданої до протоколу. Під час огляду було зафіксовано загальний вигляд місцевості та зупинки.
Відповідно до заяви ОСОБА_9 останній добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «iPhone 13» та ключі від автомобіля, які він викрав на зупинці громадського транспорту у невідомого йому чоловіка. 
В подальшому вказаний телефон був оглянутий слідчим слідчого відділу Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 , про що було складено відповідний протокол огляду предмету від 11.08.2025 року.
Згідно із висновком судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/115-25/13533-ТВ від 21.08.2025 року ринкова вартість наданого об`єкту дослідження ідентифікованого судовим експертом як мобільний телефон (смартфон) торгівельної марки «Apple», моделі «iPhone 13» 128 Gb, IMEI/MEID НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 , чорного кольору, який був у користуванні у гарному товарному стані, станом на 10.08.2025 року могла становити 13130,00 гривень.
Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, при обставинах, викладених у даному вироку, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України. 
Зазначені вище норми наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України, ступінь тяжкості вказаного діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. 
Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 485, ст. 487 КПК України, та зміст досудової доповіді Заводського районного відділу філії Державна установа «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях від 29.04.2026 року вказує на те, що ОСОБА_5 народився у 2008 році, проживає з матір`ю у гуртожитку. У кімнаті дотримуються санітарно-гігієнічних норм. Хлопець забезпечений речами першої необхідності: одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, а також продуктами харчування в достатній кількості. Для підлітка не облаштовано окремого спального місця – він спить разом з матір`ю на одному дивані. Під час інтерв`ювання неповнолітній повідомив, що у зв`язку з воєнним станом в країні та руйнуванням житла в смт Білозерка Херсонської області, де сім`я проживала раніше, вони були змушені переїхати до м. Миколаєва. Однак, через скрутне матеріальне становище сім`я не має можливості орендувати окреме житло та змушена винаймати кімнату у гуртожитку. Згідно з інформацією, отриманою від ОСОБА_5 , неповнолітній навчається в КЗ «Антонівський мистецький ліцей» Миколаївської області, має пропуски відвідування ліцею без поважних причин, оскільки, зі слів ОСОБА_5 , він зазнав булінгу з боку старших дітей ліцею, у зв`язку з чим пропускав заняття. Зі слів матері ОСОБА_5 , в школі він не мав мотивації до навчання, тому матір віддала його до інтернату. Згідно повідомлення центру соціальних служб, зі слів матері, ОСОБА_5 не навчається, інколи має неофіційний підробіток вантажником. Має досвід неофіційного заробітку, зокрема, підробляв на станції технічного обслуговування. Згідно довідки КПН «Миколаїський обласний центр психічного здоров`я» ОСОБА_5 на лікуванні не перебував, за медичною допомогою не звертався. Має задовільний стан здоров`я. Хронічних захворювань не має. Інформація, яка б свідчила, що неповнолітній був помічений під час вживання психоактивних речовин, в органу пробації відсутня. Обвинувачений має брата та сестру, з якими не підтримує стосунків. Зі слів матері, син не спілкується з ними, оскільки вони постійно намагаються його повчати. Неповнолітній повідомив, що мав ще одного брата, який загинув унаслідок влучання ракети в їхній будинок. Під час зазначеної події хлопець перебував у сусідній кімнаті будинку. Ці обставини спричинили для нього значну емоційну травму. З батьком ОСОБА_5 не підтримував позитивних стосунків, оскільки відчував образу за те, що той залишив родину. Зі слів матері, батько вів асоціальний спосіб життя та зловживав алкоголем. На початку 2026 року він вчинив самогубство. Згідно характеристики МРУП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_5 потрапляв у поле зору правоохоронних органів як дитина-утікач, а також у зв`язку з вчиненням кримінальних правопорушень майнового характеру. Разом з цим, згідно ЄДРСР, матір неповнолітнього неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання дитини. Зазначене свідчить про недостатній рівень батьківського контролю з боку матері. Згідно досудової доповіді, наданої відповідальним працівником органу пробації, ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній; виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе.
Відповідно до характеристики, наданої ДОП СП ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, від 15.09.2025 року ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується задовільно.
Відповідно до характеристики, наданої за останнім місцем навчання у комунальному закладу «Антонівський мистецький ліцей», ОСОБА_5 проявив себе як недисциплінований учень, характеризується негативно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.
В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Виправлення засудженого, яке виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального, досягається таким впливом на свідомість особи, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення.
Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
За змістом ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) пробаційний нагляд; 5) позбавлення волі на певний строк.
Згідно із ст. 101 КК України пробаційний нагляд застосовується до неповнолітніх відповідно до статті 59-1 КК України та призначається на строк від одного до двох років.
Статтею 59-1 КК України передбачено, що покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. 
За змістом пункту 78 Порядку реалізації пілотного проєкту імплементації міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини, у практичну діяльність, затвердженого спільним наказом Офісу Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальної політики України від 01.06.2023 за № 150/445/2077/5/187, основними процесуальними аспектами є: керуватися найкращими інтересами дитини під час вирішення питання про відповідальність неповнолітнього, при цьому обирати заходи впливу, передусім ті, які мінімізують ризики для фізичного, розумового, соціального розвитку дитини та труднощів щодо її реінтеграції в суспільство. 
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєного ОСОБА_5 діяння, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують вказане кримінальне правопорушення, зокрема, форму вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння та тяжкість наслідків, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; умови життя та виховання неповнолітнього; беручи до уваги дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, належну критичну оцінку ОСОБА_5 своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що підтверджується конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе шляхом призначення неповнолітньому ОСОБА_5 іншого, більш м`якого виду основного покарання, ніж позбавлення волі, а саме: пробаційного нагляду, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 є неповнолітнім, не має офіційного джерела доходу та майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, відповідно до норм ч. 2 ст. 124 КПК України та ч. 2 ст. 1179 ЦК України, процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/115-25/13533-ТВ від 21.08.2025 року у розмірі 2674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 20 копійок підлягають стягненню з законного представника неповнолітнього - матері ОСОБА_6  на користь держави.
Витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/115-25/13534-ТВ від 20.08.2025 року у розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок, пов`язані з визначенням ринкової вартості об`єкту (мультитула марки «Laetherman»), не стосуються предмету доказування у даному кримінальному провадженні згідно обсягу пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення та підлягають віднесенню на рахунок держави.
Речові докази: комплект ключів та мобільний телефон марки «іPhone 13», повернуті в ході досудового розслідування володільцю ОСОБА_8 , вважати такими, що повернуті за належністю; ніж марки «Laetherman», який запаковано до сей-пакету ІСR0076342 та передано до камери зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області згідно квитанції №1561, підлягає поверненню володільцю ОСОБА_8 .
Цивільний позов у справі заявлено не було.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався, підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили для забезпечення його належної процесуальної поведінки - відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-371, 373, 374, главою 38 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.
Відповідно до п.п.1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Стягнути з законного представника неповнолітнього - матері ОСОБА_6  на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/115-25/13533-ТВ від 21.08.2025 року у розмірі 2674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 20 копійок.
Витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/115-25/13534-ТВ від 20.08.2025 року у розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок, віднести на рахунок держави.
Речові докази: комплект ключів та мобільний телефон марки «іPhone 13», повернуті володільцю ОСОБА_8 , вважати такими, що повернуті за належністю; ніж марки «Laetherman», який запаковано до сей-пакету ІСR0076342 та передано до камери зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області згідно квитанції №1561, повернути володільцю ОСОБА_8 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя        ОСОБА_1