ПОСТАНОВА 
Іменем України

06 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 386/1144/25
провадження № 22-ц/4809/704/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Голованівська селищна рада Кіровоградської області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Державний нотаріус Пересипської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Яна Юріївна, ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2025 року у складі головуючого судді Червоненка Д. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Голованівської селищної ради Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Державний нотаріус Пересипської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Яна Юріївна, ОСОБА_2 , в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просила визнати поважною причину пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті матері – ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити їй додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все майно, що залежало їй на праві власності, зокрема земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 3,1183 га, в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Грузької сільської ради, Голованівського району, Кіровоградської області, кадастровий номер земельної ділянки 3521480800:02:000:0214, та належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренко В. В.   ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 14 липня 1973 року Добрянським РАЦС Ольшанського району Кіровоградської області, актовий запис про народження №12.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 17 листопада 1993 року ОСОБА_4 подій Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів УССР, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_7 .
Позивачка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , з 31 травня 2026 року.
Указом Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом №2102-1Х від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року який триває досі.
Відповідно до п. 3 Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці.
З урахування того, що з 24 лютого 2022 року в Україні діє воєнний стан, а спадкове майно знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району, позивачка планувала подати заяву про вступ у спадщину протягом 6 місяців + 4 місяці (10 місяців). Однак вищезазначені зміни були скасовані, а норми щодо строків прийняття спадщини повернулись до попередньої редакції, тобто – шість місяців для того, щоб прийняти або відмовитись від спадщини, що передбачено положенням Постанови КМУ №469 від 09 травня 2023 року. 
Позивачка вказує, що не була обізнана з такими змінами.
ОСОБА_1 звернулась до Південного міжрегіонального центру з надання правової допомоги, однак адвокат, який здійснював її представництво не вчинив жодних дій в інтересах позивачки та не виходив на зв`язок. Через це 17 грудня 2024 року вона звернулась до Південного міжрегіонального центру з надання правової допомоги з заявою про заміну адвоката. 
У січні 2025 року позивачка звернулась до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини, однак 24 січня 2025 року державним нотаріусом було надано лист про відмову відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_3 .
Державним нотаріусом Ласурія Я. Ю. було повідомлено, що ОСОБА_1 було пропущено строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері, оскільки, згідно зі ст. 1270 ЦК, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців.
З урахуванням викладеного, позивачка вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, зокрема внаслідок запровадження воєнного стану та неналежним виконанням обов`язків адвокатом, а тому звернулась до суду із цим позовом.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Голованівської селищної ради Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державний нотаріус Пересипської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Яна Юріївна, ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що юридична необізнаність позивачки щодо строку та порядку прийняття спадщини, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд також зазначив, що обставини звернення ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального центру з надання правової допомоги та неналежне представництво, на її думку, її прав та інтересів адвокатом мало місце вже після спливу строку на подання заяви про прийняття спадщини, а тому суд до уваги їх не приймає.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Главацький Юрій Анатолійович, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Представник зазначив, що згідно норм європейського законодавства, наслідки пропущення позивачкою строку для прийняття спадщини будуть не пропорційними (розумного балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини), оскільки позивачка втратить право на спадкування майна, а саме на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 3,1183 га, в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Грузької сільської ради, Голованівського району. Кіровоградської області, кадастровий номер земельної ділянки 3521480800:02:000:0214.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 361 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Участь учасників справи в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.
Позивачка, відповідач та треті особи у справі в судове засідання, призначене у даній справі на 06 травня 2026 року до Кропивницького апеляційного суду не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи (а.с.170-172).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивачки адвоката Главацького Ю. А., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_1 дошлюбне прізвище ( ОСОБА_8 ) є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Добрянським РАЦС Ольшанського району Кіровоградської області 14 липня 1973 року.
Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 17 листопада 1993 року Палацом Урочистих подій Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів УССР, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_7 .
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Доброславським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 23 серпня 2022 року, актовий запис № 1595.
Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 3,1183 га, кадастровий номер 35214808000:02:000:0214, яка розташована на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 грудня 2017 року. 
24 січня 2025 року державним нотаріусом Пересипської державної нотаріальної контори у м.Одеса Ласурією Я. Ю. надано позивачці лист про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та повідомлено, що нею пропущений строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У частині першій статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка зазначала про те, що пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, зокрема внаслідок запровадження воєнного стану та неналежним виконанням обов`язків адвокатом, а тому просила суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, тимчасові несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 виснувала, що після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Доброславським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 23 серпня 2022 року (а.с.11).
Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 3,1183 га, кадастровий номер 35214808000:02:000:0214, яка розташована на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.
24 січня 2025 року державним нотаріусом Пересипської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурією Я. Ю. надано ОСОБА_1 лист про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та повідомлено, що нею пропущений строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи поважність причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалась на те, що пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, зокрема внаслідок запровадження воєнного стану та неналежним виконанням обов`язків адвокатом.
Cуд першої інстанції, надавши належну правову оцінку поданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , та правомірно зазначив, що юридична необізнаність позивачки щодо строку та порядку прийняття спадщини, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд також зазначив, що обставини звернення ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального центру з надання правової допомоги та неналежне представництво, на її думку, її прав та інтересів адвокатом мало місце вже після спливу строку на подання заяви про прийняття спадщини, а тому суд не прийняв їх до уваги.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак із заявою про прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріуса лише у січні 2025 року, тобто більш ніж через 2 роки і 5 місяців з часу відкриття спадщини. Доказів того, що позивачка раніше зверталась до нотаріуса і їй було надано відповідь про те, що строк для прийняття спадщини зупинено, матеріали справи не містять.
Колегія суддів зазначає, що позивачка не довела існування об`єктивних причин, які безумовно унеможливили вчинення нею дій з прийняття спадщини. 
Оскільки ОСОБА_1 , усвідомлюючи, що є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування, у визначений законом шестимісячний строку не вчинила активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для її своєчасного прийняття, тому вказані нею обставини не можуть розглядатися як підстави для визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.
Саме собою посилання заявниці на те, що 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан, а спадкове майно знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, не вказує на наявність поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини. 
Колегія суддів відхиляє доводи заявниці про те, що остання не була обізнана про скасування постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №719, якою було передбачено зупинення перебігу строків для подання заяви про прийняття спадщини на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.
Верховний Суд, зокрема у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), виснував: «Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини, а відтак пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.».
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини може бути визнано порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є нелегітимним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності.
Інші доводи апеляційної скарги апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Главацький Юрій Анатолійович, залишити без задоволення.
Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 18.05.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник