КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/11221/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Київ
Справа № 761/2006/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року, постановлену у складі судді Фролової І.В.,
за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан Інни Леонідівни,
встановив:

У квітні 2024 року стягувач у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красноштан Інни Леонідівни, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
В обґрунтування скарги стягувач зазначив, що постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11 серпня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом Шевченківського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 р. № 761/2006/20.
12 вересня 2023 року державним виконавцем було направлено платіжну інструкцію на примусове списання коштів НОМЕР_1 до Національного банку України, яку Банк повернув 27 вересня 2023 року без виконання у зв`язку з обмеженнями, встановленими статтею 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
В подальшому стягувач звертався до органу примусового виконання рішень із заявами про вчинення виконавчих дій, проте виконавцем не було вчинено жодних дій у виконавчому провадженні. Станом на час звернення до суду зі скаргою виконавчий лист залишається невиконаним, що стало підставою звернення до суду з цією скаргою.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця - задоволено частково.
Зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання постанови Верховного Суду від 03 липня 2023 року у справі №761/2006/20 за виконавчим листом від 02 серпня 2023 року.
В іншій частині скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, скаржник ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив її скасувати в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності державного виконавця та задовольнити її у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про відмову в задоволенні скарги в частині вимоги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця є необґрунтованим, оскільки вимоги його скарги ґрунтувались на положеннях ч. 2 ст. 451 ЦПК України, якою врегульовано, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Вказана норма передбачає усунення порушення прав заявника за скаргою виключно за умови визнання рішень дій чи бездіяльності виконавця (іншої посадової особи органу ДВС) неправомірними. Отже, задоволення скарги можливе виключно за умови визнання неправомірними оскаржуваних рішення, дії чи бездіяльності.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду ухвали суду відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення стягувача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні скарги стягувача в частині визнання протиправною бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи не встановлено протиправних дій/бездіяльності державного виконавця.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи і нормам процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 03 липня 2023 року у справі № 761/2006/20 було стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» з ринку на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, у розмірі 2000 грн.
У провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого постановою старшого державного виконавця Красноштан І.Л. від 11 серпня 2023 року з метою примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 р. у справі № 761/2006/20, на підставі якого з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стягнуто на користь стягувача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2000 грн.
17 вересня 2023 року до Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Національний банк України повернув без виконання платіжну інструкцію від 12 вересня 2023 р. № НОМЕР_1, яку було направлено виконавцем для списання зазначеної суми коштів. Підставою повернення слугувало те, що відповідно до статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти Фонду не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для цілей, визначених цим Законом.
22 серпня 2023 року стягувач звернувся до старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Красноштан І.Л. із заявою, в якій просив невідкладно вчинити усі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, в тому числі, але не виключно, дії, визначені пунктами 1-4 цієї заяви.
09 вересня і 30 жовтня 2023 року, а також 08 березня 2024 року стягувач звертався до державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Красноштан І.Л. із заявами аналогічного змісту.
Матеріали справи не містять доказів вчинення державним виконавцем виконавчих дій чи прийняття рішення, спрямованих на примусове виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади й органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до статті 447 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення до суду зі скаргою, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2019 року у справі № 905/2458/16 зазначено, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. Слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (частина друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»). Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі 619/562/18 зазначено, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України

Колегією суддів установлено, що звернення стягувача щодо вчинення виконавчих дій залишалися державним виконавцем без розгляду, відповідь на них не було надано; доказів протилежного виконавець не надала. Жодного іншого процесуального рішення та виконавчої дії, окрім як відкриття виконавчого провадження і звернення виконавця до Національного Банку України з платіжною вимогою від 12 вересня 2023 р. № НОМЕР_1, матеріали справи не містять, що дає підстави вважати про допущення виконавцем протиправної бездіяльності.
За таких обставин, невиконання державним виконавцем рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про обґрунтованість вимог скарги в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця.
З огляду на відсутність доказів вжиття державним виконавцем усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення, яке до цього часу є невиконаним і, водночас, зобов`язуючи Шевченківський відділ державної виконавчої служби в місті Києві вчинити всі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання виконавчого листа від 02 серпня 2023 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що при розгляді справи не встановлено протиправних дій/бездіяльності державного виконавця, оскільки такий висновок не відповідає фактичним обставинам, а отже ухвала є необґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Отже, зазначена норма процесуального права прямо пов`язує повноваження суду покласти на виконавця обов`язок з усунення порушення (поновити порушене право заявника) з визнанням рішення, дії чи бездіяльності протиправними.
Таким чином, судом першої інстанції залишено поза увагою імперативні положення частини другої статті 451 ЦПК України, адже задоволення скарги в частині зобов`язання вчинити дії щодо відновлення порушених прав є наслідком визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця.
Зважаючи на те, що місцевий суд дійшов висновку про протиправний характер бездіяльності державного виконавця, на підставі частини другої статті 451 ЦПК України він повинен був визнати її неправомірною.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги стягувача ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця не відповідають фактичним обставинам справи і нормам процесуального права, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року у відповідній частині, у зв`язку з чим скаргу слід задовольнити, ухвалу суду - скасувати в оскаржуваній частині з постановленням в цій частині нового судового рішення про задоволення скарги.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан Інни Леонідівни - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вказані вимоги задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан Інни Леонідівни щодо вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих та інших дій у виконавчому провадженні НОМЕР_1, спрямованих на примусове виконання судового рішення у справі №761/2006/20, за виконавчим листом від 02 серпня 2023 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 24 квітня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.