Справа № 502/1525/26 

ПОСТАНОВА 

01 липня 2026 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Березніков О.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, військовослужбовця, мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :
До Кілійського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 376119 від 27.06.2026 з доданими до нього матеріалами відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
З вказаного протоколу, складеного начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_2 , встановлено, що 16.06.2026 ОСОБА_1 під час несення служби в прикордонному наряді не забезпечила підтримання постійного зв`язку з прикордонним нарядом та не доповіла про відсутність зв`язку з прикордонним нарядом, що спричинили СЗЧ військовослужбовцем та незаконного перетину кордону, тобто порушила вимоги абз. 3,7,13,2 п. 5 Гл. 5 Розділу ІІ Інструкції «Про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», відповідальність за що передбачена ч.2 ст. 172-15 КУпАП - недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду
У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона 16.06.2026 несла службу в прикордонному наряді. Доповідей від прикордонного наряду про не вихід на зв`язок прикордонних нарядів з позиції МТНМ «Ліски» не отримувала. Приблизно о 6.20 годин отримала інформацію про те, що катер Морської охорони дрейфує в районі 31 кв р. Дунай, після чого нею одразу інформацію було передано старшому зміни та проінформовано ОЧС 18 ЗМО.
Відповідно до ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинені в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні було вивчено матеріали адміністративної справи, а саме протокол серії ПдРУ № 376119; висновок службового розслідування; письмові пояснення ОСОБА_1 ..
Дослідивши матеріали долучені до адміністративного протоколу, доходжу наступного висновку.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.
Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
Підставою для проведення службового розслідування та у подальшому складанні даного протоколу стало те, що ОСОБА_1 під час несення служби в прикордонному наряді не забезпечила підтримання постійного зв`язку з прикордонним нарядом та не доповіла про відсутність зв`язку з прикордонним нарядом, що спричинили СЗЧ військовослужбовцем та незаконного перетину кордону.
Слід зазначити, що ОСОБА_1 як у своїх письмових поясненнях так і в судовому засіданні зазначила на ту обставину, що доповідей від прикордонного наряду про не вихід на зв`язок прикордонних нарядів з позиції МТНМ «Ліски» не отримувала. Приблизно о 6.20 годин отримала інформацію про те, що катер Морської охорони дрейфує в районі 31 кв р. Дунай, після чого нею одразу інформацію було передано старшому зміни та проінформовано ОЧС 18 ЗМО.
Протокол про військове адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не містить даних, які вказують на наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 КУпАП, зокрема не зазначено обставин, які б свідчили про її службову недбалість, які дії вона зобов`язана була вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться їй в провину. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 мала реальну можливість виконати ті чи інші обов`язки, але через недбале чи не сумлінне ставлення до них, їх не виконала.
Жодних інших доказів, окрім висновку службового розслідування, які б беззаперечно підтверджували вину ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, матеріали справи не містять.
Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене та аналізуючи докази по справі, суддя прийшов до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 7, 9, 247, 277, 278-280, 283-285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі через Кілійський районний суд Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Березніков