27.04.26
22-ц/812/15/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року м. Миколаїв 

справа №487/164/22
провадження №22-ц/812/15/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О. М.,
за участі:
представника позивачки – Родіонової В. Є.,
відповідачки – ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – Беспрозванного Д. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана через її представника ОСОБА_4 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Цуркана Р. С. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Миколаївська міська рада, про виділ у користування частини земельної ділянки,

 
В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст позовних вимог

 
У січні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.
Позивачка зазначала, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 квітня 2021 року №255054055 їй на праві власності належить ціле домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Вищеназване домоволодіння на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 24 березня 2021 року №210 було виділено з домоволодіння по АДРЕСА_1 з наданням окремої адреси.
На момент виділення домоволодіння АДРЕСА_1 зі складу домоволодіння АДРЕСА_1 позивачці належали 36/100 домоволодіння АДРЕСА_1 , а іншим співвласниками – 64/100 часток.
Домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 розташовані на земельній ділянці площею 658 кв. м, яка не є приватизованою, кадастровий номер не надавався. 
Між співвласниками домоволодінь не встановлювався порядок користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.
У зв`язку із виділенням в окреме домоволодіння АДРЕСА_1 частки позивачки між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 та власником домоволодіння АДРЕСА_1 фактично встановлений порядок використання нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці.
Посилаючись на те, що між співвласниками виникають спори щодо порядку користування земельною ділянкою, позичка просила визначити порядок користування спірною земельною ділянкою, виділивши їй у користування частину земельної ділянки, яка відповідає її частці у праві власності.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що з домоволодіння АДРЕСА_1 фактично не було виділено житловий будинок АДРЕСА_1 , що є підставою для відмови у задоволенні позову. Експерту для проведення експертизи та суду не надавались документи, які визначають правовий статус земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1 , та з яких можливо визначити її площу, межі. Висновок експерта не ґрунтується на достовірних відомостях. Крім того судом вказано, що не були залучені в якості відповідачів власники (користувачі) квартир у домоволодінні АДРЕСА_1 , які мають права щодо спірної земельної ділянки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка зазначала, що усі викладені судом висновки щодо відмови у задоволенні її позовних вимог є помилковими. 
Звертаючись до суду з позовом, вона просила виділити їй земельну ділянку для користування домоволодінням АДРЕСА_1 згідно з первісною часткою у праві власності особи, правонаступником якої вона є. Висновки суду першої інстанції щодо законності набуття права власності позивачкою є безпідставними та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Право позивача на нерухоме майно не є предметом даного спору. 
Позивачкою усі співвласники домоволодіння були залучені до участі у справі. 
Що стосується висновку суду щодо безпідставності висновку експерта, бо для проведення експертизи не надавались документи, які визначають правовий статус земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1 , та з яких можливо визначити її площу та межі, то позивачка вказувала, що з реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на вказану земельну ділянки не зареєстровано, кадастровий номер їй не присвоювався, вона не є приватизованою. Надана експерту та суду топографічна зйомка №1500 і є документом, що підтверджує фактичний розмір земельної ділянки, що виділено під певне домоволодіння. Більш того, жодний з учасників справи не надав інших документів, що підтверджують інші обставини справи. Жоден з учасників справи не заявив про проведення судової експертизи та не надав альтернативного висновку іншого експерта.

Фактичні обставини справи

Згідно з даними, наявними у інвентарній справі на домоволодіння АДРЕСА_1 , первісним його власником був ОСОБА_10 (по батькові нерозбірливо). 
На підставі договорів купівлі-продажу від 25 листопада 1930 року власником домоволодіння став ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_12 .
Згідно з обліковим описом земельної ділянки вона була зареєстрована за ОСОБА_11 на праві користування 28 вересня 1932 року, її площа становила 762 кв.м.
20 липня 1948 року ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу придбала половину домоволодіння (3 квартири, площею 95 кв.м, сарай площею 5 кв.м).
18 грудня 1950 року ОСОБА_13 продала 15/100 частки домоволодіння ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – 17/100 частки ОСОБА_15 та 13 травня 1955 року – 18/100 частки ОСОБА_16 .
Придбана ОСОБА_15 у 1955 році частка домоволодіння (17/100) після зміни декількох власників у 1981 році опинилася у власності ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.1981.
Згідно з рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 22 вересня 2005 року за позивачкою ОСОБА_17 визнано право власності на самовільно побудований житловий будинок літ.Б-2 загальною площею 95,7 кв.м, навіс літ.С1, сіни літ.а3 загальною площею 3,9 кв.м.
Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2006 року частки співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_17 17/100, ОСОБА_1 3/25, ОСОБА_6 3/20, ОСОБА_2 14/50, ОСОБА_7 1/10, територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради 18/100 були змінені у зв`язку з визнанням за ОСОБА_17 права власності на житловий будинок літ.Б-2, сіни літ.а3. Суд визнав, що з моменту набрання рішенням законної сили частка ОСОБА_17 складає 53/100, ОСОБА_1 – 6/100, ОСОБА_6 – 9/100, ОСОБА_2 – 16/100, ОСОБА_7 – 8/100, Територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради – 8/100. 
14 грудня 2006 року  ОСОБА_17 подарувала ОСОБА_3 36/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_18 – 17/100 частки домоволодіння.
Згідно з інформацією КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 29 вересня 2021 року за №2632 станом на 28 грудня 2012 року право власності за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_3 – 36/100 частки, ОСОБА_18 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , правонаступник ОСОБА_5 ) – 17/100 частки. Відповідно до рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 03 серпня 2006 року справа №2-3065/2006 були встановлені наступні частки між співвласниками, але право власності не реєструвалось та витяги про державну реєстрацію права власності на затверджені частки не надавались, у зв`язку з відсутністю звернення вищезазначених осіб: ОСОБА_1 – 6/100 часток, ОСОБА_6 – 9/100 часток, ОСОБА_2 – 16/100 часток, ОСОБА_7 – 8/100 часток, Територіальна громада в особі Миколаївської міської ради – 8/100 часток.
З рішення виконкому Миколаївської міської ради №187 від 26.03.1999 випливає, що частка територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради – це квартира    АДРЕСА_2 .
Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 26.04.1999 вказана квартира була приватизована родиною ОСОБА_19 , які 07.04.2003 року продали її ОСОБА_8 (загальна площа 45,70 кв.м).
Відповідно до договору дарування від 06.10.2003 ОСОБА_8 подарував по 1/3 частці квартири ОСОБА_20 та ОСОБА_9 .
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 вересня 2021 року за №275338217 вбачається, що право власності на кв. АДРЕСА_2 , у 2004 р. було зареєстровано за ОСОБА_8 , ОСОБА_20 та ОСОБА_9 (розмір частки кожного 1/3). ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_20 помер. 08 червня 2017 року ОСОБА_8 зареєстрував за собою право власності на 1/3 частку вказаної квартири, яка належала ОСОБА_20 , на підставі рішення суду від 25.04.2017.
24 березня 2021 року рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №210 частині домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами по            АДРЕСА_3 ), яка належить ОСОБА_3 , надано нову адресу: АДРЕСА_1 , неперераховане майно залишено за адресою: АДРЕСА_1 .
27 квітня 2021 року було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно по АДРЕСА_1 (розмір частки 1/1).
З технічних паспортів на домоволодіння по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 випливає, що домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 2005 рік мало у своєму складі два житлові будинки: за літ. «А» загальною площею 217,7 кв. м, житловою площею 132,5 кв. м, та літ. «Б-3», загальною площею 95,2 кв. м, житловою площею 53,6 кв. м. До домоволодіння належали господарські та побутові споруди: сараї літ. «В», С, Л1, П1, літня кухня літ. Г-2, вбиральні літ. Г, О1, гараж літ. Д, шия льоху літ. Епд, душ літ. Н1, навіс літ. С1, огорожа №5, 6, 8, ворота №7, хвіртка №9, 11, замощення №1. Загальна площа земельної ділянки 743 кв.м.
Згідно з технічним паспортом станом на 2021 рік будинок Б-3 має розмірі 12,40 м х 5,50 м (у технічному паспорті за 2005 рік – 12,38 х 5,47), загальна площа 149,1 кв.м, житлова площа – 95,5 кв.м. 
Згідно з висновком експертного дослідження №4, складеним за клопотанням ОСОБА_3 25 листопада 2021 року судовим експертом Дроботом В. В., виділ у користування під домоволодіння АДРЕСА_1 позивачці земельної ділянки площею 237 кв.м (відповідно до 36/100 частки нерухомого майна, яка існувала на момент виділу зі складу домоволодіння АДРЕСА_1 ) неможливий, бо земельна ділянка має загальну площу 0,0658 га (658 кв.м) та щільну забудову. Порядок користування земельною ділянкою між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 без врахування часток нерухомого майна можливий за двома варіантами. 
З матеріалів справи вбачається, що експертизу проведено на підставі наданих позивачкою матеріалів справи, без дослідження інвентарної справи, з повідомленням та присутністю при огляді земельної ділянки позивачки, ОСОБА_6 і ОСОБА_21 . 
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/115-25/12980-ЗТ від 02 березня 2026 року, складеного експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Грищенком Є. В., згідно з комплексними інженерно-геодезичними вишукуваннями по АДРЕСА_1 орієнтовна площа земельної ділянки становить 728 кв.м. Площа земельної ділянки, що виділяється у користування (12/100 частки), від 728 кв.м становить 87,36 кв.м. За результатами лінійних вимірів розміри будинку по зовнішньому контуру становлять: по передньому фасаду 11,72 м, по правому боку будинку 5,56 м. 
Експертом запропоновано два варіанти виділу у постійне користування співвласниці ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до розміру первісної частки колишніх власників у праві спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Варіант 1: пропонується виділити в постійне користування земельну ділянку з такими розмірами: по фасадній частині будинку з боку АДРЕСА_1 шириною 11,72 м та довжиною по боковій частині будинку літ.Б 7,45 
АДРЕСА_4 : пропонується виділити в постійне користування земельну ділянку з такими розмірами: по фасадній частині будинку з боку АДРЕСА_1 шириною 12,72 м та довжиною по правій частині будинку літ.Б 6,87 м.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з нормами ст.168, 173 Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 р. (діяв під час виділення землі у користування), який втратив чинність відповідно до Указу Президіуму Верховної Ради УРСР №156-VIII від 30.09.1971, землеустрій має за мету упорядкування існуючих землекористувань та утворення нових, відповідно до прав на землю і вимог господарсько-технічної доцільності. 
Розміри земель, які відводяться учасникам землеустрою, визначаються за такими підставами: a) при виділенні землі державним організаціям, установам і підприємствам, а також містам і поселенням міського типу – пропорційно доведеній землевпорядним установам реальній потребі в землі і можливості фактичного використання її за призначенням у найближчий час; б) при впорядкуванні земель існуючих земельних товариств і окремих покращених господарств (дворів) – у кількості наданій їм для трудового використання; в) у випадку розгортання, поділу та виділу земель у земельних товариствах – відповідно до кількості одиниць, що складають частку учасників землевпорядкування; г) у випадку розподілу та відводу земель вільного земельного фонду для потреби переселення та розселення – відповідно до спеціально встановлених норм, а за їх відсутності – відповідно до фактичної можливості трудового освоєння земель тими, кому вони надані; д) при наданні земель установам, товариствам та особам на особливих підставах (оренда, концесія тощо) – на умовах відповідних угод або за вказівками, які стосуються таких випадків, що містяться у спеціальних розпорядженнях.
Державний запис землекористувань (земельна реєстрація) має на меті в інтересах загальнодержавного управління землями, а також для потреб різних галузей народного господарства і для захисту прав і інтересів землекористувачів збір і зберігання у системній та візуальній формі правильних і своєчасних відомостей про правовий та господарський стан усіх землекористувань.
Реєстрації підлягають у межах волості усі без винятку окремі земельні ділянки, при цьому земля, яка знаходиться у спільному користуванні, реєструється як одна земельна ділянка без поділу між окремими землекористувачами.
Відповідно до норм статей 90, 91 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 р., який діяв до 01.01.1992 р. (у тому числі станом на день придбання ОСОБА_17 17/100 частки домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.1981), на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.
Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.
Згідно з нормами статті 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 (далі – ЗК України), у редакції на день переходу права власності на частину домоволодіння до ОСОБА_3 , при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування – на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.
Пункти 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 роз`яснюють, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.
Частина 3 статті 152 ЗК України передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для їх задоволення, оскільки з домоволодіння АДРЕСА_1 не було виділено житловий будинок АДРЕСА_1 , експерту для проведення експертизи та суду не надавались документи, які визначають правовий статус земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1 , з яких можливо визначити її площу та межі. Крім того судом вказано, що не були залучені в якості відповідачів власники (користувачі) квартир у домоволодінні АДРЕСА_1 , які мають права щодо спірної земельної ділянки.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства.
Досліджені докази свідчать, що усі співвласники залучені до участі у справі. 
Між ними є спір щодо користування земельною ділянкою відповідно до їх часток у праві власності на домоволодіння, а тому він підлягає судовому розгляду. Розмір земельної ділянки визначений у межах проведення експертизи.
За такого колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .
Колегія суддів вважає, що порядок користування земельною ділянкою повинен бути здійснений на підставі висновку №СЕ-19/115-25/12980-ЗТ від 02 березня 2026 року, оскільки він викладений, виходячи з часток співвласників на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову, що відповідає вимогам викладеного вище законодавства.
Висновок експерта Дробота В. В. №4 від 25.11.2021 колегія суддів не бере до уваги, оскільки у ньому неправильно визначена частка позивачки, що вплинуло на правильність усіх розрахунків.
Враховуючи обставини справи, порядок користування співвласниками належними їм будівлями та спорудами, колегія суддів приходить до висновку, що найбільш доцільно визначити ОСОБА_3 порядок користування спірною земельною ділянкою згідно з другим варіантом експертного висновку №СЕ-19/115-25/12980-ЗТ від 02 березня 2026 року, оскільки, виходячи з технічної документації на житловий будинок АДРЕСА_1 по фасадній частині він має ширину 12,40 м. Другий варіант висновку експерта передбачає виділення у користування позивачки ділянки розміром 12,72 м х 6,87 м, тоді як перший варіант – 11,72 м х 7,45 м. Крім того другий варіант передбачає можливість належного обслуговування будинку АДРЕСА_1 . 
Посилання представника відповідача ОСОБА_22 на те, що площа земельної ділянки у двох висновках експертизи є різною, колегія суддів відхиляє, оскільки у висновку від 02 березня 2026 року є посилання на те, що за основу експертом були взяті комплексні інженерно-геодезичні вишукування, які визначили площу земельної ділянки у 728 кв.м (т.1 а.с.52). Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_22 правом на призначення додаткової або повторної експертизи щодо розміру земельної ділянки не скористалися, хоча суд апеляційної інстанції роз`яснював їм про наявність такого права декілька разів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .
Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .
Визначити ОСОБА_3 порядок користування земельною ділянкою під домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 за другим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи №СЕ-19/115-25/12980-ЗТ від 02 березня 2026 року.
Виділити в користування ОСОБА_3 земельну ділянку домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 площею 87,36 кв.м з такими розмірами: по фасадній частині будинку АДРЕСА_1 шириною 12,72 м та довжиною по правій частині будинку 6,87 м.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді  В. В. Коломієць

Т. В. Серебрякова