ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2026 р. Справа№ 910/11987/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шапрана В.В.
суддів: Сітайло Л.Г. 
Андрієнка В.В. 

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.
та представників сторін: 
позивача - Гарлінської В.А.;
відповідача - Шишлова О.Є.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026

у справі №910/11987/25 (суддя - Турчин С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
про стягнення грошових коштів.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" про стягнення 11136882,51 грн за договором добровільного страхування майна №0265ип8с від 11.04.2018, з яких: 5953139,66 грн - сума страхового відшкодування, 789728,83 грн - 3% річних, 3921187,94 грн - інфляційні нарахування та 472826,08 грн - пеня.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором добровільного страхування майна №0265ип8с від 11.04.2018 щодо виплати позивачеві страхового відшкодування при настанні страхової події.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2025 відкрито провадження у справі №910/11987/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 (повне рішення складене 06.03.2026) у справі №910/11987/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на користь позивача 2957177,01 грн страхового відшкодування, 176539,42 грн пені, 380625,14 грн 3% річних та 1899399,89 грн інфляційних втрат, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
24.02.2026 до суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" подані заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №910/11987/25, відповідно до яких позивач просив покласти на відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 236196,00 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), а відповідач просив покласти на позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 64764,00 грн, тобто пропорційному до розміру позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі №910/11987/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" 97221,85 грн витрат на правничу допомогу, в іншій частині заяви позивача про розподіл судових витрат відмовлено. Заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 64750,24 грн витрат на правничу допомогу, в іншій частині заяви відповідача про розподіл судових витрат відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що оскаржуване рішення суду прийняте за неповного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням приписів процесуального права.
Скаржник зауважує, що під час укладення договору добровільного страхування майна сторонами був визначений перелік прав та обов`язків страховика та страхувальника, порядок виплати страхового відшкодування, документи, що підтверджують настання страхового випадку, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, розмір безумовної франшизи тощо.
Так, сторонами було погоджено, що франшиза по кожному та будь-якому страховому випадку становить 2132705,25 грн. Проте, суд першої інстанції в порушення умов договору самостійно визначив розмір франшизи (5%) застосувавши принцип «contra proferentem».
Відповідач стверджує, що єдиним та можливим розміром страхового відшкодування, яке може бути здійснено відповідачем є 1370404,84 грн, що визначено на підставі висновку експерта №221/08.20 від 26.08.2020.
Також скаржник вказує, що він позбавлений можливості прийняти обґрунтоване рішення по справі щодо виплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування за фактом пожежі, що мала місце 24.02.2019, саме через ненадання позивачем запитуваних відповідачем документів (зокрема, не забезпечення можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження шляхом видання відповідної довіреності на представника відповідача). Отже, відсутнє невиконання зобов`язання з боку відповідача, а тому строк для прийняття рішення та строк для початку перебігу строку порушення виконання грошового зобов`язання не настав. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" у справі №910/11987/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі №910/11987/25, справу призначено до розгляду на 28.04.2026 та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Також не погоджуючись із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2026, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" подало апеляційну скаргу, згідно якої просить частково скасувати додаткове рішення в частині задоволення вимог заяви позивача та в цій частині прийняти нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково та стягнути 24300 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Заперечуючи проти додаткового рішення суду відповідач вказує, що позивачем не надано до суду детального опису робіт та наданих послуг, вартість яких на думку позивача становить 400000 грн, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявленого розміру витрат на правничу допомогу. Заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є завищеним, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, є неспівмірний зі складністю справи. 
Відповідач вказує, що судом першої інстанції не враховано, що вартість наданих позивачу послуг правової допомоги згідно додаткової угоди №2 від 17.10.2025 у розмірі 86000 грн є завищеною, оскільки: представник позивача лише один раз фізично приймав участь у судовому засіданні, в решті судових засідань брав участь в режимі відеоконференції; підготовка відповіді на відзив поглинається послугою вивчення відзиву.
Окрім того скаржник стверджує, що заявлена позивачем до стягнення сума «вартості послуг адвоката» та «гонорар адвоката» призводить до штучного збільшення суми витрат, включає подвійне відображення одного й того самого елементу - винагороди адвоката під різними назвами.
Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 апеляційну скаргу у справі №910/11987/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі №910/11987/25, об`єднано апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду, апеляційну скаргу призначено до розгляду на 28.04.2026, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
17.04.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" надійшов відзив на апеляційну скаргу на основне рішення, згідно якого позивач заперечує проти доводів скарги, просить суд залишити без змін оскаржуване рішення суду.
Основні аргументи заперечень позивача проти доводів скарги зводяться до наступного:
- додатком №2 до договору страхування встановлено безумовну франшизу у розмірі 213705,25 грн. При цьому зазначено, що розмір франшизи становить 5% від страхової суми. У випадку застосування франшизи у розмірі 213705,25 грн до окремих предметів страхування нівелюється імперативне положення договору, а франшиза становить левову частку страхової суми;
- наявність непідтверджених сумнівів відповідача у тому, що у діях страхувальника відсутні ознаки грубої необережності не може бути підставою для невиплати страхового відшкодування; 
- договором чітко передбачено, що єдиним доказом існування відсутності грубої необережності з боку страховика є рішення компетентного органу і таким рішенням є постанова про закриття кримінального провадження, що встановлює факт - відсутність вини страховика та інших осіб, оскільки протягом строку досудового розслідування вину жодної особи, в тому числі страховика не встановлено.
Також позивач навів орієнтовний розрахунок судових витрат у розмірі 80000 грн та повідомив, що докази на підтвердження судових витрат будуть подані у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України. 
На електронну адресу суду 23.04.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" про участь у судовому засіданні 28.04.2026 у справі №910/11987/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
27.04.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення, згідно якого позивач заперечує проти доводів скарги відповідача, вказуючи слідуюче:
- позивачем належним чином підтверджено розмір понесених витрат на правову допомогу (надано акти виконаних робіт);
- відсутнє подвоєння витрат на правову допомогу у зв`язку з використанням конструкцій «гонорар» та «послуги» у додаткових угодах №1 та №2 до договору, оскільки фіксована сума послуг адвоката, визначена у додатковій угоді №1 не охоплювала участь адвоката в судових засіданнях та підготовку процесуальних документів в межах розгляду справи.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1306/26 від 28.04.2026, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11987/25.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 апеляційну скаргу у справі №910/11987/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 справу №910/11987/25 за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду. 
У судовому засіданні 28.04.2026, яке відбулося в режимі відеоконференції, представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник скаржника вимоги скарг підтримав, просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційних скарг, з підстав наведених у відзивах, просив суд залишити без змін оскаржувані рішення суду.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційних скарг, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 11.04.2018 між Спільним українсько-білоруським підприємством "Укртехносинтез" (назву якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез") (страхувальник) та Акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (назву якого змінено на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС") (страховик) укладено договір добровільного страхування майна підприємств та підприємців №0265ип8с від 11.04.2018 предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням застрахованим майном, вказаним в п. 5.1 договору (далі - майно/застраховане майно/ застрахований об`єкт).
Згідно з п. 5 договору застраховані об`єкти, страхова сума (ліміт відповідальності), франшиза (безумовна), страховий тариф погоджені згідно додатку №2 до договору.
Відповідно до додаткової угоди №1.1 від 05.09.2018 сторони погодили, що застраховані об`єкти, страхова сума (ліміт відповідальності), франшиза (безумовна) визначаються згідно додатку до додаткової угоди №1.1. 
Так, згідно з додатком до додаткової угоди №1.1 до переліку застрахованих об`єктів нерухомості входять:
1) Громадська будівля, Автостанція; площа 959,5 кв.м; адреса: м. Полтава, вул. Зіньківська, 6р; страхова сума - 3859508 грн; 
2) Громадська будівля, Торгівельний центр; площа 2459,60 кв.м; адреса: м. Полтава, вул. Зіньківська, 6л; страхова сума - 10949759 грн; 
3) Нежитлове приміщення; площа 1378,1 кв.м; адреса: м. Київ, вул. Ушинського, 40, 14-й поверх, літера "Т"; страхова сума - 7220095 грн;
4) Нежитлове приміщення; площа 1527,9 кв.м; адреса: м. Київ, вул. Ушинського, 40, 14-й поверх, літера "Т"; страхова сума - 9644570 грн;
5) Нежитлове приміщення; площа 1514,2 кв.м; адреса: м. Київ, вул. Ушинського, 40, 14-й поверх, літера "Т"; страхова сума - 10800173 грн. 
Загальна страхова сума склала 42474105 грн, франшиза (безумовна) 2123705,25 грн, що становить 5% від страхової суми.
Вигодонабувачем за договором визначено Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк».
Згідно з п. 13.1.1 договору страховими ризиками визнаються втрата (загибель) або пошкодження застрахованого майна в результаті, зокрема, пожежі - вогню, що виник поза спеціально призначеним для його розведення і підтримки місцем, або вийшов за його межі і здатний поширюватися спонтанно та довільно. Пожежа внаслідок протиправних дій третіх осіб (підпаду) є стразовим випадком. Страховик також відшкодовує збитки що виникли внаслідок впливу на застраховане майно продуктів горіння (диму, сажі, кіптяви), гарячих газів високої температури (за умови, що такий вплив є наслідком пожежі) і заходів пожежогасіння, застосованих з метою гасіння або запобігання подальшому поширенню вогню.
Відповідно до п. п. 14.1.5, 14.1.6 договору страховик має право здійснити огляд пошкодженого майна, провести власне розслідування для з`ясування причин та розміру збитку; самостійно з`ясовувати обставини та причини настання страхового випадку.
Згідно з п. 14.2.3 договору страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк, передбачені розділом 17 договору.
У п. п. 14.3.2, 14.3.7 сторонами погоджено, що страхувальник має право при настанні страхового випадку отримати страхове відшкодування в порядку та в строк, передбачені договором; у разі, якщо страхувальник не згодний з встановленим страховиком розміром збитків, завданих внаслідок страхової події, за свій рахунок залучити експерта для проведення незалежної експертизи.
Відповідно до п. 14.4.10 страхувальник зобов`язаний сприяти страховику (його представникам) у визначенні обставин настання страхової події та розміру збитку, включаючи, але не обмежуючись, наданням відповідних документів обліку, забезпеченням доступу в приміщення страхувальника, доступу до облікових баз даних, фінансової звітності тощо.
У п. 16 договору сторони погодили перелік документів які підтверджують настання страхового випадку та розмір збитку, які страхувальник (вигодонабувач) зобов`язані надати страховику для отримання страхового відшкодування.
Згідно з п. 17.1 договору страхове відшкодування сплачується страхувальнику (вигодонабувачу) тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитків. Страхувальник зобов`язаний надати страховику усі необхідні документи, що підтверджують причини та розмір збитків, перелік яких наведено в розділі 16 договору. Ненадання таких документів (в тому числі з причин їх знищення внаслідок страхового випадку) дає страховику право відмовити у виплаті відшкодування як в цілому, так і в частині збитку, не підтвердженій такими документами.
Розмір збитків визначається страховиком або уповноваженою ним особою шляхом проведення експертизи і складання кошторису збитків. Кожна із сторін має право на проведення незалежної експертизи. Незалежна експертиза проводиться за рахунок сторони, яка вимагала її проведення. Якщо незалежна експертиза визнала випадок нестраховим, витрати на її проведення несе страхувальник (п. 17.2 договору).
Відповідно до п. 17.3 договору рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку, і всіх необхідних документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, та оформляється страховим актом, який кваліфікує подію як страховий (нестраховий) випадок, та в якому зафіксований розмір завданих збитків і сума страхового відшкодування. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до п 17.18 цього договору.
24.02.2019 на застрахованих об`єктах, а саме громадська будівля автостанції, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Зіньківська, 6р та громадська будівля торгівельного центру, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Зіньківська, 6л, сталась пожежа, що спричинило пошкодження застрахованого майна.
26.02.2019 позивач звернувся до відповідача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
У вказаній заяві позивачем повідомлено, що причина пожежі невідома, про пожежу повідомлені компетентні органи. Також у вказаній заві повідомлені реквізити для виплати страхового відшкодування.
25.02.2019 відповідачем складено акт огляду застрахованого об`єкту.
25.02.2019 для з`ясовування причин та обставин заявленого випадку, отримання інформації та документів, відповідачем направлено запити до страхувальника, Головного управління ДСНС України у Полтавській області, Головного управління Національної поліції у Полтавській області, а також лист вигодонабувачу.
Листом від 13.03.2019 Головне управління Національної поліції у Полтавській області повідомило, що триває досудове розслідування в кримінальному провадженні №12019170020000537 від 25.09.2019.
Головне управління ДСНС України в Полтавській області на запит відповідача направило акт про пожежу, звіт про причину виникнення пожежі, картку обліку пожежі.
З метою визначення розміру завданих позивачу внаслідок настання події збитків, відповідач звернувся до судового експерта Лиценка М.В. з проханням провести експертно-будівельне дослідження пошкоджених об`єктів.
04.04.2019 судовим експертом Лиценко М.В. складено висновок експерта за результатами проведення експертного комплексного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження №01.04.2019, відповідно до якого визначено розмір шкоди завданої спірним об`єктам страхування та дійсну вартість будівель на дату укладення договору.
На підставі висновку експерта від 04.09.2019 відповідачем здійснено розрахунок страхового відшкодування на суму 1539078,19 грн.
Листами від 11.04.2019 відповідач повідомив страхувальника та вигодонабувача про необхідність надання опитувальника та копій документів на виконання вимог ст. 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Крім того, відповідач повідомив вигодонабувача, що сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті за вирахуванням безумовної франшизи становить 1578465,95 грн.
Листом від 03.05.2019 позивач повідомив відповідача про незгоду із сумою страхового відшкодування.
Листом №02/09-004388 від 20.02.2019 позивач направив відповідачу копію висновку експерта №54 від 08.05.2019, що складений Полтавським НДЕКЦ МВС України в межах кримінального провадження №12019170020000537.
У свою чергу, відповідач, керуючись п. 17.18 договору, прийняв рішення про відстрочення складання страхового акту до закінчення досудового розслідування або судового провадження, про що позивача повідомлено листом №4635/18цв від 29.05.2018.
Листом №02/09-005675 від 15.07.2019 позивач направив відповідачу опитувальник та інші документи, запитувані відповідачем у листі від 11.04.2019.
Листом №7998/12цв від 23.08.2019 відповідач повідомив позивача про необхідність сприяти страховику в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження шляхом надання відповідної довіреності на представників відповідача на представництво в кримінальному провадженні, а також повідомив, що рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування буде прийнято страховиком після закінчення досудового розслідування.
Вигодонабувач листом №КНО-58.1.4./144 від 09.10.2019, у відповідь на лист відповідача від 04.10.2019 повідомив, що отримувачем страхового відшкодування в сумі 1539078,19 грн призначений страхувальник - Спільне українсько-білоруське підприємство "Укртехносинтез" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.
19.12.2019 відповідач отримав від позивача лист до якого додано копію висновку експертного економічного дослідження від 06.09.2019, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтавське бюро судово-економічної експертизи та аудиту" на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез".
Листом №11370/12цв від 27.12.2019 відповідач повідомив позивача, що наданий висновок експертного економічного дослідження від 06.09.2019 було проведено без урахування умов договору, а тому він не може бути прийнятий до уваги. Також відповідач повторно повідомив про необхідність надання довіреності на представництво в кримінальному провадженні.
08.07.2020 позивач звернувся до Національного банку України зі скаргою на дії відповідача.
За результатами розгляду скарги Національний банк України повідомив позивача, що враховуючи той факт, що страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування не прийнято, рекомендовано додатково звернутися до страховика з метою перегляду розрахунку можливого страхового відшкодування. 
Листом від 19.05.2021, який отриманий відповідачем 27.05.2021, позивач повідомив про завершення кримінального провадження, надав копію постанови про закриття кримінального провадження №12019170020000537 від 25.09.2019 та просив продовжити розгляд страхової справи.
Відповідно до постанови від 13.04.2021 про закриття кримінального провадження слідчим Полтавського районного управління поліції відділу №1 постановлено закрити кримінальне провадження №12019170020000537 від 25.09.2019 відкрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України за абз.14 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Листами від 04.06.2021 та від 11.01.2022 відповідач повідомив позивача про необхідність: 
1) погодження суми страхового відшкодування що підлягає виплаті; 
2) отримання страховиком від Спільного українсько-білоруського підприємства "Укртехносинтез" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю оригіналів документів та інформації, які ідентифікують отримувача страхового відшкодування, відповідно до вимог Закону України ''Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення''; 
3) отримання страховиком оригіналу листа вигодонабувача щодо отримувача виплати страхового відшкодування; 
4) отримання страховиком від страхувальника оригіналу заяви про виплату страхового відшкодування із зазначенням реквізитів для виплати згідно листа вигодонабувача за договором; 
5) сприяння страховику в ознайомленні з матеріалами вищезазначеного кримінального провадження, шляхом надання відповідної довіреності на представників Акціонерного товариства ''СК ''АРКС'' на представництво в кримінальному провадженні; 
6) отримання страховиком від страхувальника копії документів, які містяться в матеріалах вищезазначеного кримінального провадження, та на які слідчим ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється посилання в постанові від 13.04.2021 про закриття кримінального провадження, зокрема, але не виключно: протоколи допитів свідків, висновків експертів судової комплексно комісійної пожежно-технічної та електротехнічної експертизи Харківського ХНДІСЕ ім. засл. проф. Бокаріуса М.С. у м. Харкові, висновків будівельно-технічної експертизи експертів Приватного підприємства "Центру незалежної експертизи та оцінки" та ін.
Листом від 22.08.2022 позивач не погодився із вимогами відповідача, що зазначені в листах від 04.06.2021 та від 11.01.2022, та просив здійснити страхове відшкодування.
Листом від 08.12.2022 позивач надав відповідачу схематичне зображення структури власності, заповнену анкету-опитувальник та зазначив, що всі оригінали документів від вигодонабувача були надані ще у 2019 році.
Відповідач листом від 04.01.2023 повідомив, що у зв`язку з регулярними змінами вимог до документів, які ідентифікують отримувача страхового відшкодування, відповідно до вимог Закону України ''Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення'', з метою оптимазації процесу надання страховику документів, необхідне надання документів та інформації згідно п. 1), 3), 4), 5), 6) (аналогічні пункти зазначені в листах від 04.06.2021, 11.01.2022).
06.03.2023 відповідачем отримано лист від вигодонабувача, у якому останній повідомив, що у зв`язку з розірванням іпотечного договору 13.08.2018, відмовляється від страхового відшкодування та не заперечує проти виплати на рахунок позивача, що визначений ним на власний розсуд.
З огляду на неприйняття страховиком рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення страхового відшкодування в розмірі 5953139,66 грн, а також 789728,83 грн 3% річних, 3921187,94 грн інфляційних втрат та 472826,08 грн пені. При цьому позивач стверджує, що в повній мірі виконав умови договору та надав всі документи, необхідні для здійснення страхового відшкодування та передбачені розділом 16 договором.
Відповідач заперечував проти позову вказуючи, що неприйняття рішення відповідачем щодо виплати страхового відшкодування зумовлено виключно діями та бездіяльністю позивача, зокрема, ненаданням запитуваних документів та незгодою із розрахунком суми страхового відшкодування. Також відповідач наголосив, що сторонами в укладеному договір було погоджено, що франшиза по кожному та будь-якому страховому випадку становить 2123705,25 грн, а тому саме вказану суму франшизи слід застосовувати при розрахунку суми страхового відшкодування.
Частково задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується настання страхового випадку, а відтак у відповідача, у відповідності до умов договору страхування, виникає обов`язок здійснити відшкодування вартості пошкодженого майна. При цьому суд дійшов висновку про безпідставність тверджень відповідача про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання усіх необхідних документів, перелік яких наведено в розділі 16 договору, тоді як позивач сприяв страховику в розслідуванні обставин події, що має ознаки страхового випадку та надав наявні в нього та отримані ним документи. 
Визначаючи розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, суд вказав про необхідність врахування висновку експерта №01.04.19 від 04.04.2019 наданого відповідачем, оскільки лише даний висновок встановлює розмір витрат із урахуванням зносу, а також про наявність підстав для застосування п. 17.12 договору. Здійснивши тлумачення спірного договору суд дійшов висновку, що у даному випадку франшиза становить 5% від страхової суми по кожному застрахованому об`єкту окремо. За розрахунком суду належна до виплати відповідачем сума страхового відшкодування становила 2957177,01 грн. Врахувавши встановлені в справі обставини та умови договору суд виснував, що виплату страхового відшкодування відповідач мав здійснити до 10.06.2021, а тому нарахування пені має здійснюватися з 11.06.2021. Здійснивши перевірку нарахованих позивачем сум інфляційних втрат, 3% річних та пені, з урахуванням визначеної судом суми страхового відшкодування та періоду нарахувань, суд визнав обґрунтованими до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 380625,14 грн, інфляційні втрати в розмірі 1899399,89 грн та пеню у сумі 176539,42 грн.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Причиною спору стало питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення страхового відшкодування за укладеним договором.
За змістом ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами ч. 1 ст. 979 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів.
Відповідно до ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
Згідно зі ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 102 Закону України "Про страхування":
- договором страхування визначається перелік документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку і розмір заподіяної шкоди (збитку), а також форма, спосіб та порядок подання таких документів, якщо інше не передбачено законодавством України (ч. 1);
- обов`язок підтвердження факту настання події, яка може бути визнана страховим випадком за договором страхування, покладається на страхувальника або іншу особу, визначену договором страхування (ч. 2);
- у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта) (ч. 3);
- у разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства (ч. 4).
Відповідно до ч. 2 ст. 104 Закону України "Про страхування" підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат є:
1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, вчинених у стані крайньої необхідності або необхідної оборони, або випадків, визначених законом чи міжнародними звичаями;
2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвело до настання страхового випадку;
3) подання страхувальником неправдивих відомостей про об`єкт страхування, обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, або про факт настання страхового випадку;
4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх заподіяла. Якщо збиток відшкодований частково, страхова виплата здійснюється з вирахуванням суми, отриманої від зазначеної особи як відшкодування збитків;
5) несвоєчасне повідомлення страхувальником (особою, визначеною у договорі страхування або законодавством) про настання страхового випадку без поважних причин або невиконання інших обов`язків, визначених договором страхування або законодавством, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт, причини та обставини настання страхового випадку або розмір заподіяної шкоди (збитків);
6) наявність обставин, які є винятками із страхових випадків та обмеженнями страхування, передбаченими договором страхування;
7) наявність інших підстав, встановлених законодавством, у тому числі для договорів страхування, обов`язковість укладення яких визначена законом.
Умовами договору страхування можуть передбачатися також інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству (ч. 3 ст. 104 Закону України "Про страхування").
У справі, що розглядається, спір між сторонами виник з приводу віднесення події (пожежа), яка сталася із застрахованим нерухомим майном (громадською будівлею (торгівельний центр) за адресою м. Полтава, вул. Зіньківська, 6л та автостанцією за адресою м. Полтава, вул. Зіньківська, 6р) 24.02.2019, до страхового випадку та виплати відповідного страхового відшкодування. Дані обставини підтверджуються актом про пожежу, звітом про причину виникнення пожежі (у якому зазначено, що встановити причину пожежі не вдалося), карткою обліку пожежі. 
За фактом пожежі відкрито кримінальне провадження №12019170020000537 за ознаками ч. 2 ст. 270 КК України (порушення встановлених законодавством вимог пожежної або техногенної безпеки, що спричинило загибель людей, майнову шкоду в особливо великому розмірі або інші тяжкі наслідки).
Відповідно до висновку експерта №54 від 08.05.2019, що складений Полтавським НДЕКЦ МВС України в межах кримінального провадження №12019170020000537, причиною виникнення пожежі послугували теплові прояви аварійних режимів електрообладнання.
В подальшому, кримінальне провадження №12019170020000537 закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України (слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру). 
В той же час, зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що 18.10.2019 було отримано висновок експертів за результатами проведення судової комплексно-комісійної пожежо-технічної та електротехнічної експертизи, що виконаний Харківським ХНДІСЕ імені заслуженого професора Бокаріуса М.С. у м. Харкові, за результатами якого встановлено що: 
1. Осередок пожежі знаходиться у внутрішньому просторі дальньої половини(від входу) гігісокартонної перегородки між магазином "ЄВА" та "Лідер взуття" будівлі Б-1, яка розташована за адресою: м. Полтава, вул. Зінківська 6Л. з подальшим поширенням полум`я на поруч розміщенні горючі матеріали за рахунок теплового випромінювання та вихідних конвективних потоків;
2. Джерело запалювання, яке призвело до виникнення горіння в будівлі Б-І, яка розташована за адресою м. Полтава, вул. Зінківська 6Л. є наявний аварійний режим роботи електричної мережі у вигляді великих перехідних опорів контактних з`єднань;
3. Технічною причиною виникнення пожежі в будівлі Б-1, яка розташована за адресою: м. Полтава, вул. Зінківська 6Л є займання ізоляції електричних проводів у внутрішньому просторі дальньої половини (від входу) гіпсокартонової перегородки між магазинами "ЄВА" та "Лідер взуття" під впливом теплового імпульсу наявного аварійного режиму роботи електричної мережі у вигляді великого перехідного опору.
Пунктом 59 частини 1 статті 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.
Отже, у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" як страховика виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами укладеного між сторонами договору.
Як слідує з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" листами неодноразово зверталось до відповідача щодо виплати страхового відшкодування.
Проте, страховиком не прийнято рішення ані щодо виплати страхового відшкодування, ані щодо відмови у виплаті. 
Відповідач стверджує, що він був позбавлений можливості прийняти обґрунтоване рішення по страховій справі внаслідок дій та бездіяльності позивача, що виявилась у ненаданні відповідних документів, що підтверджують причини та розмір збитків, перелік яких наведено в розділі 16 договору, зокрема:
1) погодження суми страхового відшкодування що підлягає виплаті; 
2) отримання страховиком від Спільного українсько-білоруського підприємством "Укртехносинтез" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю оригіналів документів та інформації, які ідентифікують отримувача страхового відшкодування, відповідно до вимог Закону України ''Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення''; 
3) отримання страховиком оригіналу листа вигодонабувача щодо отримувача виплати страхового відшкодування; 
4) отримання страховиком від страхувальника оригіналу заяви про виплату страхового відшкодування із зазначенням реквізитів для виплати згідно листа вигодонабувача за договором; 
5) сприяння страховику в ознайомленні з матеріалами вищезазначеного кримінального провадження, шляхом надання відповідної довіреності на представників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на представництво в кримінальному провадженні; 
6) отримання страховиком від страхувальника копії документів, які містяться в матеріалах вищезазначеного кримінального провадження, зокрема, але не виключно: протоколи допитів свідків, висновків експертів судової комплексно комісійної пожежно-технічної та електротехнічної експертизи Харківського ХНДІСЕ ім. засл. проф. Бокаріуса М.С. у м. Харкові, висновків будівельно-технічної експертизи експертів ПП "Центру незалежної експертизи та оцінки" та ін.
Колегія суддів відмічає, що п. 16.1.1 договору страхування містить перелік документів, які має надати страхувальник страховику для отримання страхового відшкодування:
- заяву про настання події, яка має ознаки страхового випадку;
- перелік пошкодженого, знищеного або викраденого майна із зазначенням дійсної вартості безпосередньо перед настанням страхового випадку;
- документи, що підтверджують наявність права власності щодо пошкодженого, знищеного або викраденого майна на момент страхового випадку;
- документи, що підтверджують характер і розмір заподіяних збитків;
- документи, що підтверджують розмір необхідних втрат на ремонт або відновлення пошкодженого майна;
- документи, видані компетентними органами, що підтверджують настання події, яка може бути кваліфікована як страховий випадок. Наявність протиправних дій підтверджується документами компетентних органів, що підтверджують початок кримінального провадження за ознаками відповідного злочину згідно з п. 13.1.6 цього договору та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань;
- цей договір;
- відповідні бухгалтерські документи;
- довідку вигодонабувача про наявність заборгованості страхувальника за договором, з якого виникло зобов`язання;
- лист вигодонабувача із зазначенням реквізитів чи/та способу, у який належить виплатити страхове відшкодування;
- документи які підтверджують понесенні страхувальником додаткові витрати згідно з п. п. 17.13, 17.14 договору;
- інші документи або відомості, які необхідні для з`ясування обставин настання страхового випадку та визначення розміру збитку.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач 26.02.2019 звернувся до відповідача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та виплати страхового відшкодування, у якому, крім іншого, зазначено реквізити для виплати страхового відшкодування. 18.07.2019 позивач направив відповідачу опитувальник, копію виписки та копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію статуту позивача, копію паспорта та картки платника податків, виданих на ім`я директора позивач. Тобто, позивач надав відповідачу передбачені умовами договору документи для отримання страхового відшкодування.
Вимога ж страховика про видачу довіреності на представництво в межах кримінального провадження та вимога про надання документів з кримінального провадження є безпідставною, оскільки відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим (ст. 222 КПК України). Більше того, страховик має право провести власне розслідування для з`ясування причин та розміру збитку (п. 14.1.5 договору), самостійно з`ясовувати обставини та причини настання страхового випадку (п. 14.1.6 договору), робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку (ст. 25 Закону України "Про страхування").
Отже, відповідач, як страховик, не був позбавлений права та можливості самостійно з`ясовувати обставини та причини настання страхового випадку та звернутись до Полтавського районного управління поліції щодо отримання необхідних документів, проте відповідних дій страховиком здійснено не було. 
У той же час колегією суддів не встановлено обставин здійснення страхувальником перешкод у визначенні характеру настання страхового випадку. Навпаки, позивач сприяв страховику в розслідуванні обставин події, що має ознаки страхового випадку та надав наявні в нього та отримані ним документи.
Окрім того слід відмітити, що згідно усталеної практики Верховного Суду виплата страхового відшкодування залежить від факту настання страхового випадку, а не від формального надання документів. Коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а решта умов договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховикові переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окремо у кожному випадку (постанова від 20.03.2018 у справі №910/2326/16, постанова від 13.11.2018 у справі №910/922/18, постанова від 18.02.2026 у справі №904/4953/24).
За наведеного є неспроможними твердження скаржника про неможливість прийняття відповідачем обґрунтованого рішення по справі щодо виплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування за фактом пожежі, саме через ненадання позивачем запитуваних відповідачем документів, позаяк позивачем надано відповідачу всі необхідні документи передбачені умовами договору та законодавством. Відтак, страховик мав виплатити (відмовити у виплаті) страхового відшкодування в строки передбачені умовами договору.
За умовами укладеного між сторонами договору, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо збитки виникли внаслідок грубої необережності страхувальника (вигодонабувача), його представників або довірених осіб (п. 18.1.11 договору).
Відповідно до п. 17.18.1 договору у випадку, якщо у страховика є мотивовані сумніви в правомірності вимог страхувальника щодо виплати страхового відшкодування, страховик має право відстрочити здійснення виплати та звернутися за відповідними роз`ясненнями до компетентних органів, але не довше, ніж на 3 календарних місяці від дати подання заяви про виплату страхового відшкодування.
Проте, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до компетентних органів та встановлення факту грубої необережності страхувальника, що спричинила відповідні збитки. Натомість в матеріалах справи наявна постанова від 13.04.2021 про закриття кримінального провадження, що встановлює факт відсутності вини страхувальника та інших осіб.
Оскільки матеріалами справи підтверджується факт настання страхового випадку та під час розгляду справи не встановлено обставин, за яких відповідач мав право відмовити у виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність обов`язку відповідача з виплати позивачу страхового відшкодування.
Відповідно до п. 17.3 договору рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання заяви про настання події, ще має ознаки страхового випадку, і всіх необхідних документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, та оформляється страховим актом, який кваліфікує подію як страховий (нестраховий) випадок, та в якому зафіксований розмір завданих збитків і сума страхового відшкодування. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до п 17.18 цього договору.
Згідно з п. 17.18 договору страховик має право одноразово за однією подією, що може бути визнана страховою відстрочити складання страхового акту, якщо, зокрема, почато кримінальне провадження щодо настання страхового випадку і ведеться розслідування обставин, що призвели до настання страхового випадку - до закінчення досудового розслідування або судового провадження.
Убачається, що відповідач на підставі п. 17.18 договору прийняв рішення про відстрочення складання страхового акту до закінчення досудового розслідування або судового провадження (лист №7998/12цв від 23.08.2019).
19.05.2021 позивач направив відповідачу лист з копією постанови від 13.04.2021 про закриття кримінального провадження, який отримано останнім 27.05.2021.
Враховуючи, що строк складання страхового акту було відстрочено до закінчення досудового розслідування, а 27.05.2021 відповідач отримав постанову про закриття кримінального провадження, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно того, що відповідач зобов`язаний був виплатити страхове відшкодування у строк до 10.06.2021 (10 робочих днів з 27.05.2021).
Відповідно до п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про страхування" страхова виплата (страхове відшкодування) - це грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Згідно з п. 17.8 договору розмір страхового відшкодування дорівнює розміру (сумі) заподіяних внаслідок страхового випадку матеріальних збитків, визначених згідно п 17.9 договору, за вирахуванням встановленої договором франшизи та сум, отриманих страхувальником (вигодонабувачем) у відшкодування збитків від інших осіб, але не більше страхової суми (ліміту відповідальності).
Відповідно до п. 17.9.2 договору матеріальні збитки визначаються (розраховуються): при пошкодженні (частковій руйнації) майна - у розмірі витрат на відновлення, але не більше дійсної вартості майна безпосередньо перед настанням страхового випадку
У пункті 17.10 договору сторони погодили, що витрати на відновлення містять у собі: витрати на матеріали і запасні частини для ремонту, необхідні для відновлення застрахованого майна до стану, у якому воно знаходилося безпосередньо перед настанням страхового випадку (з урахуванням зносу); витрати на оплату робіт з ремонту, необхідного для відновлення застрахованого майна до стану, у якому воно знаходилося безпосередньо перед настанням страхового випадку.
В той же час, п. 17.12 договору унормовано, що у разі, коли на момент настання страхового випадку страхова сума становить певну частку дійсної вартості застрахованого об`єкту на дату настання страхового випадку (тобто страхова сума менша дійсної вартості застрахованого об`єкту), відшкодуванню підлягає така ж частка від визначених згідно п. 17.9 договору збитків (пропорційна система відповідальності). При цьому франшиза вираховується після застосування вказаної умови пропорційності до визначених згідно п. 17.9 договору збитків. Відповідність страхової суми і дійсної вартості встановлюється по кожній узгодженій в договорі позиції (одиниці, групі майна).
При цьому п. 17.12.1 договору визначає, що перевірка відповідності страхової суми на момент укладення договору дійсній вартості застрахованого майна на момент укладення договору здійснюється шляхом залучення незалежного експерта. У випадку, якщо відхилення страхової суми на момент укладення цього договору від дійсної вартості застрахованого майна на момент укладення договору, визначеною висновком незалежного експерта, становить не більше ніж 10%, умови п. 17.12 не застосовуються.
В підтвердження розміру заподіяних внаслідок страхового випадку матеріальних збитків позивачем надано звіт про оцінку нерухомого майна №45 від 22.01.2020, виконаний на замовлення Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області та висновок експертного економічного дослідження від 06.09.2019, що виконаний Полтавським бюро судово-економічної експертизи та аудиту на замовлення позивача. 
Відповідач, в свою чергу, надав висновок експерта за результатами проведення експертного комплексного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження №01.04.19 від 04.04.2019, що виконаний судовим експертом Лиценко М.В. на замовлення відповідача. 
Так, згідно зі звітом про оцінку нерухомого майна №45 від 22.01.2020, дійсна вартість торгівельного центру до пожежі - 7074900 грн, автостанції - 2766200 грн.
Відповідно до висновку експертного економічного дослідження від 06.09.2019 дійсна вартість торгівельного центру до пожежі - 6895962,39 грн, автостанції - 2740443,70 грн.
Висновком експерта за результатами проведення експертного комплексного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження №01.04.19 від 04.04.2019 встановлено, що дійсна вартість автостанції на дату укладення договору страхування, а саме 11.04.2018, становить 5328118 грн, торгівельного центру - 17240674 грн.
Як було зазначено вище, умовами договору передбачено, що матеріальні збитки визначаються з урахуванням зносу (п. 17.10 договору).
Враховуючи, що лише висновок №01.04.19 від 04.04.2019 встановлює розмір витрат з урахуванням зносу, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що при розрахунку страхового відшкодування слід керуватись наданим відповідачем висновком №01.04.19 від 04.04.2019.
У додатковій угоді №1.1 до договору страхування визначено розмір страхової суми, зокрема: щодо громадської будівлі, автостанції - 3859508 грн; щодо громадської будівлі, торгівельного центру- 10949759,00 грн. Разом з тим, згідно висновку №01.04.19 від 04.04.2019 вартість автостанції становить 5328118 грн, торгівельного центру - 17240674 грн. Отже, висновком експерта встановлено відхилення страхової суми на момент укладення цього договору від дійсної вартості застрахованого майна на момент укладення договору і таке відхилення становить більше ніж 10%, а саме 38% щодо автостанції та 57% до торговельного центру. Відтак, наявні підстави для застосування положень п. 17.12 договору щодо пропорційної системи відповідальності.
З огляду на викладене коефіцієнти пропорційності становлять: щодо автостанції - 3859508/5328118=0,72; щодо торгового центру - 10949759/17240674=0,64.
За умовами договору, розмір страхового відшкодування дорівнює розміру (сумі) заподіяних внаслідок страхового випадку матеріальних збитків, визначених згідно п 17.9 договору, за вирахуванням встановленої договором франшизи (п. 17.8).
У додатку до додаткової угоди №1 сторони погодили страхову суму щодо кожного об`єкта окремо, а також визначили, що франшиза (безумовна) 2123705,25 грн, що становить 5% від страхової суми. Тобто, одночасно зазначено франшизу і в абсолютному значенні і у відсотках від страхової суми.
При цьому, за твердженнями страховика, сторонами унормовано, що франшиза по кожному та будь-якому страховому випадку становить 2132705,25 грн, тоді як страхувальник стверджує, що сторонами погоджено, що розмір застосовної франшизи становить 5% від страхової суми. 
Суд першої інстанції, здійснивши тлумачення договору, дійшов висновку, що у даному випадку умови договору щодо франшизи слід розуміти таким чином, що франшиза становить 5% від страхової суми по кожному застрахованому об`єкту окремо. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17).
Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). 
Як передбачено ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України. У ч. ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України. У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party) (постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, від 05.12.2022 в справі №753/8945/19).
Дослідивши умови спірного договору колегія суддів встановила, що сторони погодили страхову суму щодо кожного об`єкта окремо, що разом становить 42474105 грн, а також визначили, що франшиза (безумовна) 2123705,25 грн, що становить 5% від страхової суми. 
Згідно з розділом 12 договору, безумовна франшиза - частина збитків, яка не підлягає відшкодуванню страховиком по кожному та будь-якому страховому випадку.
Відповідно до ч. 4 ст. 94 Закону України «Про страхування» договором страхування може передбачатися франшиза, яка може бути умовною та безумовною. У разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком. 
Колегія суддів відмічає, що з умов договору не вбачається достеменно встановити дійсну волю сторін щодо розміру франшизи, оскільки у додатку до додаткової угоди №1 одночасно зазначено франшизу і в абсолютному значенні і у відсотках від страхової суми. При цьому, згідно арифметичного розрахунку, сума 2123705,25 грн становить 5% від загальної страхової суми (42474105 грн), а в додатку до договору відмічено, що сума 2123705,25 грн становить 5% від страхової суми.
Якщо припустити, що сторонами погоджено, що франшиза у розмірі 2123705,25 грн застосовується до кожного окремого об`єкта страхування, то фактично по об`єкту автостанція франшиза становить не 5% страхової суми, а 55%, чим порушується основний принцип інституту франшизи у страхуванні, що полягає у звільненні страховика від обов`язку відшкодувати незначні збитки, а також суперечить принципу справедливості та розумності. 
У зв`язку з тим, що сторони по різному розуміють умови договору щодо франшизи, враховуючи, що згідно звичаїв ділового обороту сума франшизи підлягає застосуванню до кожного предмету страхування, а визначений відповідачем розмір франшизи не відповідає добросовісності, розумності та чесній діловій репутації, суд першої інстанції застосувавши тлумачення contra proferentem правомірно виснував, що у даному випадку саме відповідач несе ризик, пов`язаний з різним розумінням сторонами умов договору, а тому мови договору щодо франшизи слід розуміти таким чином, що франшиза становить 5% від страхової суми по кожному застрахованому об`єкту окремо. 
За таких обставин, згідно розрахунку суду, що відповідає умовам договору, розмір страхового відшкодування, який підлягає сплаті позивачу, становить 2957177,01 грн (по об`єкту громадська будівля, автостанція: (219609 грн (розмір збитків з урахуванням зносу) * 0,72(коефіцієнт пропорційності) - 192975,40 грн (франшиза) = -34856,92 грн; по об`єкту громадська будівля, торгівельний центр: (5476039 грн (розмір збитків з урахуванням зносу) * 0,64(коефіцієнт пропорційності) - 547487,95 грн (франшиза).
Отже, позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню у розмірі 2957177,01 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення 789728,83 грн 3% річних та 3921187,94 грн інфляційних втрат здійснених за період з 24.04.2021 по 24.09.2025, та 472826,08 грн пені здійснених за період з 24.04.2021 по 24.10.2021.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У п. 21.1 договору сторони погодили, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати вигодонабувачу або страхувальнику, в разі визначення вигодонабувачем страхувальника як отримувача страхової виплати, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час прострочення, від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування в розрахунку на 1 (один) день за кожний день прострочення здійснення страхового відшкодування.
За наведеного, оскільки судом першої інстанції встановлено, а під час апеляційного провадження підтверджено обставини невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для покладення на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" відповідальності у вигляді сплати неустойки в розмірах, встановлених договором. 
Відтак, оскільки відповідач допустив порушення умов договору щодо своєчасної виплати страхового відшкодування, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 21.1 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за загальний період з 24.04.2021 по 24.10.2021 у розмірі 472826,08 грн.
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, з урахуванням визначеної судом суми страхового відшкодування (2957177,01 грн) та періоду прострочення (з 11.06.2021), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість наведених позовних вимог на суму 176539,42 грн.
Частиною 2 статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням зокрема 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Північний апеляційний господарський суд здійснивши арифметичну перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми 3% річних у розмірі 789728,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 3921187,94 грн, з урахуванням визначеної судом суми страхового відшкодування (2957177,01 грн) та періоду прострочення (з 11.06.2021), погоджується з місцевим господарським судом про обґрунтованість заявлених позивачем 3% річних у розмірі 380625,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 1899399,89 грн.
З урахуванням наведеного доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення господарського суду першої інстанції.
Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, беруться до уваги судом апеляційної інстанції як такі, що узгоджуються із застосуванням норм права судом першої інстанції.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі №910/11987/25 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, не вбачається. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків місцевого господарського суду не спростовують, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС". 
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.
Стосовно апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як слідує з матеріалів справи, 24.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" подало до суду першої інстанції заяву про стягнення з відповідача 236196 грн витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом даної справи. При цьому, позивач вказав, що загальна сума витрат позивача на професійну правничу допомогу складає 486000 грн, проте, з огляду на часткове задоволення позовних вимог в силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, розмір витрат, який підлягає стягненню з відповідача становить 236196 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" 97221,85 грн витрат на правничу допомогу, в іншій частині заяви позивача про розподіл судових витрат відмовлено. 
Ухвалюючи дане рішення місцевий господарський суд, зважаючи на характер спірних правовідносин та обсяг матеріалів справи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру заявлених витрат, дійшов висновку, що обґрунтованими до стягнення є витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 200000 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції стягнув з відповідача 97221,85 грн витрат на правову допомогу.
Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване нормами ст. 131-2 Конституції України, ст. 16 ГПК України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України). 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав, зокрема: договір про надання правничої допомоги №7 від 06.01.2025 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" (клієнт) та адвокатом Гарлінською В.А. (адвокат); додаткову угоду №1 від 06.01.2025; додаткову угоду №2 від 17.10.2025; акт надання послуг №01/10 від 01.10.2025; акт надання послуг №20/02 від 20.02.2026; звіт про обсяги наданих послуг до акту від 20.02.2026.
Відповідно до п. 1.1 договору адвокат, крім іншого, надає правничу допомогу клієнтові з приводу представництва та захисту його інтересів у судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах всіх ланок. 
Розмін суми гонорару і порядок розрахунків встановлюються за домовленістю сторін цього договору шляхом укладання додаткового договору, який після його підписання сторонами стає невід`ємною частиною договору (п. 3.1. договору).
За умовами додаткової угоди №1 від 06.01.2025 сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати таку професійну правову (правничу) допомогу: аналіз договору страхування та документів, що з ним пов`язані; перевірка відповідності розрахунку страхового відшкодування, здійсненого Акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" умова договору, розроблення стратегії захисту порушення прав та інтересів клієнта, формування та подання до суду позовної заяви про стягнення страхового відшкодування з Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" за договором страхування №0265ип8с від 11.04.2018 щодо добровільного страхування майна (п. 1). 
Пунктом 2 додаткової угоди №1 сторони погодили, що вартість послуг за цією додатковою угодою становить 400000 грн.
01.10.2025 між сторонами підписано акт надання послуг №01/10, відповідно до якого адвокатом були виконані наступні роботи: аналіз договору страхування та документів, що з ним пов`язані; перевірка відповідності розрахунку страхового відшкодування, здійсненого страховою компанією умовам договору; розроблення стратегії захисту порушених прав та інтересів клієнта; формування та подання до суду позовної заяви про стягнення страхового відшкодування.
Відповідно до додаткової угоди №2 від 17.10.2025 адвокат та клієнт узгодили, що вартість послуг за цією додатковою угодою розраховується шляхом множення фактичної кількості часу (годин), витраченого адвокатом при наданні послуг за цією додатковою угодою на вартість години роботи адвоката, яка становить 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок за одну годину.
Відповідно до акту надання послуг №20/02 від 20.02.2026 загальна вартість послуг склала 86000,00 грн.
Згідно зі звітом про обсяг неданих послуг до акту від 20.02.2026, адвокатом надано клієнту наступні послуги:
- участь у судових засіданнях (враховуючи час для прибуття до суду) - 12 годин; 
- вивчення відзиву на позовну заяву та узагальнення документів, що були додані до нього відповідачем, формування та подача до суду клопотання про залишення відзиву без розгляду - 10 годин; 
- підготовка відповіді на відзив із додатками та подання його до суду - 6 годин;
- підготовка клопотань про долучення доказів до матеріалів справи, аналіз матеріалів справи з урахуванням поданих відповідачем документів, збирання доказів та подання їх до суду - 15 годин.
Отже, сторони у зазначених додаткових угодах до договору погодили оплату адвокатських послуг одночасно у двох формах: у фіксованому розмірі (400000 грн за додатковою угодою №1) та у формі погодинної оплати (2000 грн за годину роботи адвоката, додаткова угода №2).
При цьому колегія суддів зауважує, що матеріалами справи підтверджується, що правничу допомогу позивачу в суді першої інстанції надавав адвокат Гарлінська В.А., яка діяла на підставі виданого ордеру (серія ВІ №1336689).
Північний апеляційний господарський суд відмічає, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Водночас за нормами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач заперечуючи проти заявленого позивачем та задоволеного судом розміру витрат на правову допомогу вказує на те, що: розмір заявлених витрат є неспівмірним обсягу робіт адвоката, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру; позивачем не надано детального опису робіт та наданих послуг, вартість яких на думку позивача становить 400000 грн; заявлена кількість витраченого часу є неспівмірною з обсягом та суттю наданих послуг, а також їх вартістю; заявлена позивачем структура витрат суперечить правовій природі адвокатської діяльності та нормам законодавства.
Щодо доводів скаржника про ненадання позивачем детального опису наданих послуг на суму 400000 грн колегія суддів враховує, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (відповідна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
З огляду на наведене та враховуючи встановлені обставини стосовно того, що формою гонорару за укладеним сторонами договором є, в тому числі, й фіксований розмір оплати (за додатковою угодою №1) у сумі 400000 грн, позивачем надано акти наданих послуг у яких відображено перелік наданих послуг, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вважав, що позивач у цьому випадку не зобов`язаний посилатися на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), вважаючи, що обґрунтованість розміру витрат на оплату послуг адвоката в такому разі визначається на підставі наявних доказів, належність, допустимість та достовірність яких Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" за текстом своєї апеляційної скарги не спростовує, а лише вказує на те, що суд першої інстанції проігнорував відсутність в матеріалах справи документального підтвердження витрат на правничу допомогу.
Отже, ненадання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу (детального опису робіт (наданих послуг) не може свідчити про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідно й не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви позивача про розподіл витрат на правничу допомогу, про що помилково стверджує скаржник.
При цьому колегія суду враховує, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" за текстом апеляційної скарги не доводить, що відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме розрахунку витрат (детального опису робіт (наданих послуг), позбавило його можливості заперечувати заявлені до стягнення з нього витрати на професійну правничу допомогу та/або доводити неспівмірність таких витрат.
Також не знаходять свого підтвердження доводи відповідача щодо подвоєння витрат на правову допомогу у зв`язку з використанням конструкцій «гонорар» та «послуги» у додаткових угодах №1 та №2 до договору, оскільки фіксована сума послуг адвоката, визначена у додатковій угоді №1 не охоплювала участь адвоката в судових засіданнях та підготовку процесуальних документів в межах розгляду справи.
Стосовно тверджень скаржника про завищення вартості наданих позивачу послуг правової допомоги згідно додаткової угоди №2 від 17.10.2025 у розмірі 86000 грн, колегія суддів зауважує наступне.
Згідно зі звітом про обсяг наданих послуг до акту від 20.02.2026 (до додаткової угоди №2 від 17.10.2025) адвокатом було надано клієнту послуги щодо участі у судових засіданнях (12 годин), вивчення відзиву на позов та подача до суду клопотання про залишення відзиву без розгляду (10 годин), підготовка відповіді на відзив (6 годин), підготовка клопотань про долучення доказів, збирання доказів та подання їх до суду (15 годин).
Досліджуючи обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони, колегія суддів погоджується з твердженнями відповдіача стосовно їх неспівмірності, фактичності та неминучості їх надання, з огляду на наступне.
У відповідності до матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції відбулося 8 судових засідань (23.10.2025, 18.11.2025, 11.12.2025, 15.01.2026, 21.01.2026, 05.02.2026, 11.02.2026, 19.02.2026) та лише в одному судовому засіданні (23.10.2025) адвокат фізично приймав участь, в решті судових засідань брав участь в режимі відеоконференції. При цьому, беручи до уваги, що під час участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції адвокатом не було витрачено додаткового часу для прибуття до суду, очікування судових засідань тощо, заявлена позивачем до стягнення сума витрат за надані послуги (24000 грн, 12год*2000) є завищеною, вказані витрати не можуть вважатися неминучими.
Окрім того суд апеляційної інстанції вважає безпідставним включення позивачем до складу правничих послуг таких послуг як, вивчення відзиву на позовну заяву, аналіз матеріалів справи, з огляду на те, що послугою з підготовки відповіді на відзив/клопотань охоплюється не лише його/їх складення, а також послуги з вивчення відзиву на позов з долученими до нього доказами.
За наведеного, зважаючи на положення норм процесуального законодавства, критерії пропорційності, обґрунтованості та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правову допомогу у розмірі 486000 грн (236196 грн з урахуванням часткового задоволення позовних вимог) є непропорційною до предмету спору, складності даної справи та обсягом наданих робіт.
Північний апеляційний господарський суд наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" у апеляційній скарзі посилається на те, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртехносинтез" витрати на правничу допомогу є необґрунтованими, нерозумними, завищеними щодо іншої сторони спору, зважаючи на рівень складності справи, витрачений адвокатом час.
Водночас скаржник не враховує, що заявлена позивачем до суду першої інстанції сума витрат на оплату послуг адвоката склала 486000 грн, однак місцевим господарським судом заяву позивача задоволено частково. 
Як вбачається з тексту оскаржуваного додаткового рішення, суд першої інстанції дослідивши матеріали справи, вважав, що заявлений позивачем розмір витрат у сумі 486000 грн є необґрунтованим та неспівмірним реальним витратам, а тому, враховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, тривалість та кількість судових засідань, в яких брав участь адвокат, дійшов висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат позивача в сумі 200000 грн (97221,85 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам). Тобто, судом першої інстанції, з урахуванням у тому числі заперечень відповідача, вже частково відмовлено позивачу у відшкодуванні понесених ним витрат на правову допомогу з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат, їх дійсності, необхідності та розумності такого розміру.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача щодо оскарження додаткового рішення суду є необґрунтованими. При цьому, колегія суддів зазначає, що обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру тощо не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі №910/11987/25 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм законодавства, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" не підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги про оскарження додаткового рішення судом не здійснюється, оскільки сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України «Про судовий збір» не передбачена.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі №910/11987/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.05.2026. 

Головуючий суддя В.В. Шапран 

Судді Л.Г. Сітайло

В.В. Андрієнко