Справа № 454/4065/25	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,
за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль об`єднану цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно нажите у шлюбі та його розподіл та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, 
в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом та просить визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 , визнавши за ними по 1/2 частки на спільне майно. Також вирішити питання судових витрат.
Свої вимоги мотивує наступним.
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2008 року. За час спільного проживання сторони придбали квартиру та автомобіль за спільно зароблені кошти, проте право власності було оформлено на відповідачку. Домовленості про розподіл майна немає, а тому він змушений звернутися до суду із даним позовом.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 позовні вимоги заперечує оскільки кошти на придбання квартири та авто їй надала мати, яка працює за кордоном та підтверджує відповідними довідками з банку. Таким чином майно є її особистою власністю а ніяк не спільною власністю подружжя, отже позов не підлягає до задоволення.
У відповідь на відзив позивач заперечує твердження відповідачки про те, що кошти для придбання вказаного майна їй надала мати, майно набуте у шлюбі є власністю подружжя та підлягає розподілу між сторонами у рівних частках.
В ході розгляду дану справу об`єднано в одне провадження із цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю.
Обєднана справа прийнята до провадження цього складу суду згідно ухвали від 21.04.2026р.
Позивач в судове засідання не прибув, його представник позовні вимоги підтримав повністю, з мотивів наведених у позові, проти позову ОСОБА_2 заперечує.
Відповідач по первісному позову ОСОБА_2 в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, підтримала зустрічний позов повністю. Додатково пояснила, що на придбання спірного майна кошти надала її мати.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що офіційно працює в Республіці Польща з 2002 року, її чоловік працював на шахті та отримував високу пенсію. Згодом їм всім тісно стало жити під одним дахом тому у 2018 році вирішили купити квартиру дочці (відповідачці). Кошти в сумі 9 тисяч доларів США вона зняла зі свого рахунку та придбала житло. Окрім того нею також був куплений автомобіль для сім`ї дочки, який у 2022 році переоформлений на її чоловіка.
Дослідивши матеріали справи та надані пояснення і доводи, суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з липня 2008 року, який розірвано рішенням Сокальського районного суду Львівської області №454/1987/25 від 30.09.2025 року.
ОСОБА_2 є власником квартири у АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2018р., що підтверджено Витягом про реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією договору купівлі-продажу.
Згідно Договору-Угоди між покупцем та продавцем досягнуто згоди про передачу коштів в сумі 7000,00Доларів США за вищевказану квартиру.
Також за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб марки «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Однак 19.06.2025р. транспортний засіб марки «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва долучена до матеріалів справи.
Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст.71 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).
Зазначеними нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
В ході розгляду справи встановлено, що предметом спору про поділ майна подружжя та про визнання майна особистим є квартира у АДРЕСА_2 а враховуючи, що автомобіль вибув із їхньої власності тому не може бути предметом даної справи.
Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Із матеріалів справи також встановлено, що мати відповідачки – ОСОБА_3 працює за кордоном (отримала візу та наявні ксерокопії закордонного паспорту про перетин кордону у Республіку Польща).
У 2018 році ОСОБА_3 здійснила зняття коштів зі свого банківського рахунку в сумі 37000,00PLN а у 2022 році в сумі 24000,00PLN, що підтверджено банківськими роздруківками про здійснення касових операцій.
З наведеного можна зробити висновок, що спірні об`єкти, які набуто відповідачем за час шлюбу, набуто нею у особисту приватну власність за кошти її матері.
Позивач, відповідно до вимог статті 62 СК України, повинен довести виникнення права спільної сумісної власності подружжя на зазначені об`єкт нерухомого майна з підстав, передбачених законом, адже сам по собі факт перебування позивача у шлюбі з відповідачкою на момент здійснення придбання об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання зазначеного майна спільним сумісним майном подружжя.
Отже позивач на виконання свого процесуального обов`язку та предмета доказування по справі, визначеному ст. 62 СК України, не довів що на момент придбання житла відповідачкою кошти подружжя отримано спільними трудовими чи грошовими затратами або його власними затратами, в зв`язку з чим квартира у АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не підлягає поділу між колишнім подружжям.
Позивачем жодним доказом не доведено наявність понесених затрат з його боку як іншого подружжя - не власника, не доведено істотність таких, щоб перетворити належний відповідачці в цілому об`єкт нерухомого майна на спільну сумісну власність подружжя, не обгрунтовано джерела набуття коштів для придбання спільного майна, факту залучення спільних сумісних коштів подружжя та спільної їх праці до їх купівлі.
В ході розгляду справи було підтверджено, що спірна квартира придбана за кошти матері ОСОБА_2 , оскільки факт сплати коштів на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї свідчить про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише одному із подружжя. Таким чином презумпція права спільної сумісної власності подружжя на вказану квартиру спростована матеріалами справи.
Суд враховує висновок Верховного Суду України (Постанова від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16) згідно якого належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначає не тільки факт придбання його під час шлюбу, але й спільна участь подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи припис статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд має встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності подружжя визначається з урахуванням часу набуття майна, а також джерел його набуття (коштів, за які набуте це майно)
Разом з тим слід відмовити і у задоволенні позовної вимоги по первісному позову про визнання спільною сумісною власністю на автомобіль марки «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 , так як ще до подання позову - 19.06.2025р. він зареєстрований за ОСОБА_4 , таким чином не може бути власністю подружжя.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-82, 211, 258, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, - 

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно нажите у шлюбі та його розподіл - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 201587746118) яка складається з 3 житлових кімнат, кузні, ванної, туалету, коридору, кладової, балкону заг.площею квартири 58,4кв.м. (житлова площа 43,1м.кв.).

Стягнути з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 3212(три тисячі двісті дванадцять)грн. 00коп. сплаченого судового збору

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 01.05.2026 року.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.
Позивач (за первісним позовом та відповідач в об`єднаному позові: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 . 

Головуючий: Л. Ю. Фарина