КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2026 року м. Київ № 320/26367/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №320/11942/22 у сумі 163952,25 грн.
Позивач зазначає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №320/11942/22 в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню відповідно до вимог статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 236 Кодексу законів про працю України. На думку позивача, відповідач був зобов`язаний невідкладно після проголошення рішення суду видати наказ про поновлення його на посаді та допустити до виконання службових обов`язків, однак фактично поновив позивача лише 06.07.2023, чим допустив протиправну затримку виконання судового рішення. Позивач наголошує, що рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним лише з моменту видання відповідного наказу та фактичного допуску працівника до роботи. Також позивач зазначає, що відсутність виконавчого листа, повного тексту рішення чи відкритого виконавчого провадження не звільняє відповідача від обов`язку негайного виконання рішення суду. При визначенні суми середнього заробітку позивач виходив із довідки про доходи від 15.12.2022 №1456 та врахував при обчисленні середнього заробітку додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що повний текст рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №320/11942/22 було виготовлено лише 24.05.2023 та саме цього дня отримано ГУНП у м. Києві через підсистему «Електронний суд». Відповідач вказує, що до моменту отримання повного тексту судового рішення у нього була відсутня можливість виконати рішення суду про поновлення позивача на посаді. Також відповідач зазначає, що ГУНП у м. Києві після отримання рішення суду вживало заходів щодо його добровільного виконання та в подальшому видало наказ про поновлення позивача на посаді. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що при визначенні середнього заробітку позивачем помилково враховано додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168, яка не входить до структури постійного грошового забезпечення поліцейського та не враховується при обчисленні середнього заробітку. За розрахунком відповідача, середньоденне грошове забезпечення позивача без урахування додаткової винагороди становить 698 грн, а тому розмір виплати, яка могла б підлягати стягненню, є значно меншим від заявленого позивачем.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №1229 від 18.11.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Печерського управління поліції» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
У подальшому наказом ГУНП у м. Києві №1841 о/с від 28.11.2022 «Про особовий склад» ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції з посади старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві.
Не погодившись із вказаними наказами та вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №320/11942/22 позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано накази ГУНП у м. Києві №1229 від 18.11.2022 та №1841 о/с від 28.11.2022 в частині звільнення позивача зі служби в поліції; поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві; стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.
Разом із тим фактичне поновлення позивача на посаді відбулося лише 06.07.2023 на підставі наказу ГУНП у м. Києві №1137 о/с.
Вважаючи, що відповідачем допущено затримку виконання рішення суду про поновлення на службі, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 12.04.2023 по 05.07.2023 у сумі 163952,25 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частина перша статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
За приписами частини другої статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з частиною сьомою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
З урахуванням вказаних вище вимог законодавства вбачається, що відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення; - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №820/2894/16.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини другої статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами стаття 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.
Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №821/1678/16.
Як встановлено судом, при винесенні наказу про поновлення на роботі не було вирішено питання щодо виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України.
Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №320/11942/22 позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у м. Києві задоволено частково, зокрема поновлено позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.
Водночас наказ про поновлення позивача на посаді ГУНП у м. Києві видано лише 06.07.2023 №1137 о/с, тобто із затримкою виконання судового рішення.
За приписами статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату працівникові середнього заробітку за час затримки.
При цьому виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця, а закон пов`язує таку виплату виключно із фактом затримки виконання рішення суду.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 у справі №820/2894/16.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у нього можливості виконати рішення до отримання повного тексту судового рішення, оскільки рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України підлягає негайному виконанню.
Належним виконанням рішення суду про поновлення на роботі слід вважати видання наказу про поновлення працівника та фактичний допуск його до виконання попередніх обов`язків. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.12.2018 у справі №465/4679/16 та від 26.02.2020 у справі №702/725/17.
Таким чином, період затримки виконання рішення суду у даному випадку підлягає обчисленню з 12.04.2023 (наступний день після ухвалення рішення) по 05.07.2023 (останній день невиконання рішення суду), що становить 85 календарних днів.
Разом із тим, суд погоджується із доводами відповідача щодо помилковості врахування позивачем при обчисленні середнього заробітку додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №988 та наказу МВС України №260 від 06.04.2016 до складу грошового забезпечення поліцейських входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер.
Водночас додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, має тимчасовий характер, виплачується виключно на період дії воєнного стану та залежить від наявності спеціальних умов її отримання, а тому не належить до постійних складових грошового забезпечення поліцейського.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №560/8394/22.
Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
За змістом пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 №13" зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
На необхідності застосування до спірних відносин приписів Постанови №100 під час обчислення поліцейському середнього заробітку за вимушений прогул звернув увагу Верховний Суд у постанові від 15.04.2025 у справі №140/8778/23. 
Як вбачається з матеріалів справи та наведеного відповідачем розрахунку, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача без урахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, становить 698 грн.
Враховуючи встановлений судом період затримки виконання рішення 85 календарних днів, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду становить: 698 грн Ч 85 календарних днів = 59 330 грн.
Таким чином, з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 59 330 грн.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.
Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. 9, 14, 73-78, 90, 139,143, 242 - 246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №320/11942/22 за період з 12.04.2023 по 05.07.2023 у розмірі 59 330 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста тридцять) грн 00 коп.
3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя   Панова Г. В.