КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 369/21393/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8089/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Фінагеєва І.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва А.В., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Шаповаловим Віталієм Миколайовичем, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2026 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області про зняття арешту з нерухомого майна, 

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2026 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області про зняття арешту з нерухомого майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (а.с. 20-24).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження та розгляд заявлених вимог по суті.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що його вимоги прямо спрямовані на захист права власності та усунення перешкод у його здійсненні і стосуються арешту майна, що існує попри закінчення виконавчого провадження, та пред`явлені до органу ДВС як до суб`єкта, чия бездіяльність спричиняє/підтримує обтяження вже після того, як апелянт звертався до нього щодо зняття накладених арештів після закінчення виконавчого провадження.
Тобто, на думку апелянта, такі вимоги не виходять за межі цивільного судочинства, адже спір стосується цивільного права власності та його судового захисту.
За вказаних обставин, вважає, що відмова у відкритті провадження не узгоджується з ефективним засобом юридичного захисту та призводить до ситуації, коли орган ДВС не відновлює прав апелянта, а суд відмовляє у розгляді (а.с. 27-29).
15.05.2026 до суду надійшло клопотання заявника про залишення апеляційної скарги без розгляду.
Разом з тим, враховуючи, що чинним процесуальним законодавством не передбачено такої процесуальної дії як залишення апеляційної скарги без розгляду на стадії апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про залишення вказаного клопотання без задоволення.
Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.
Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2020 старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сидоренко Р.Г. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 53408135, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-3869/09 від 26.01.2010, про стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ заборгованості у розмірі 13207 грн. 10 коп., у зв`язку з тим, що рішення виконано, борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто.
03.11.2025 позивач звернувся до Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області з заявою про винесення постанови про зняття арешту з його нерухомого майна
06.11.2025 позивачем було отримано відповідь Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області, в якій зазначено, що неможливо встановить номер виконавчого провадження, при здійсненні якого державним виконавцем накладено арешт.
При цьому, у цій відповіді зазначено наступну інформацію:
Згідно з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:
Реєстраційний номер обтяження: 9586548
Зареєстровано: 04.03.2010 14:29:07 за № 9586548 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81, літ А.
Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, 550/2-2010, 12.02.2010, ВДВС К-Святошинського РУЮ.
Об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно в межах суми стягнення 13207,10 грн.
Власник: ОСОБА_1 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер не зазначено у виконавчому документі.
Заявник: Відділ державний виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, код 34903037, 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Л. Українки, 86.
Реєстраційний номер обтяження: 9999475.
Зареєстровано: 05.07.2010, 12:28:44 за № 9999475 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81. літ. А.
Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, 550/2-2010, 12.02.2010, ВДВС Києво-Святошинського РУЮ.
Об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно в межах суми стягнення 13207,10 грн.
Власник: ОСОБА_1 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер не зазначено у виконавчому документі.
Заявник: Відділ державний виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, код 34903037, 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Л. Українки, 86.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, у якому накладено арешт з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та обгрунтованим, виходячи з наступного.
Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року №904/51/19.
При цьому, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.02.2023 року по справі № 206/2832/21, у разі відсутності матеріалів відкритого виконавчого провадження, орган державної виконавчої служби у разі звернення особи зі скаргою має обґрунтувати правомірність тривалого перебування майна особи під арештом та забороною відчуження, а тому звернення з вимогою, зокрема, щодо оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України буде ефективним способом захисту.
Також, Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 року у справі №577/4541/20 (провадження №61-8240св21) зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він мав закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Таким чином, встановивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешт на майно з метою забезпечення виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не може виступати позивачем у даній справі і не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції вірно звернуто увагу позивача на те, що він мав би звернутися за захистом своїх прав та інтересів в процесуальному порядку передбаченому розділом VII ЦПК України.
Доводи апелянта про те, що ним обрано вірний спосіб захисту, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки в даному випадку передбачений конкретний спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Шаповаловим Віталієм Миколайовичем,- залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2026 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області про зняття арешту з нерухомого майна - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 08 червня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва 

О.В. Кафідова